Справа № 345/3535/25 
Провадження № 22-ц/4808/1706/25 
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Василишин Л.В., 
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 
на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Кулаєць Б.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, в обґрунтування якого зазначила, що з липня 2009 року перебувала в шлюбі з відповідачем. В якому у них народилось двоє дітей син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні й вихованні.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 червня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Відповідач не бере участі у вихованні дітей, оскільки близько двох років тому покинув територію України і фактично проживає за кордоном.
Рішенням Калуського міськрайонного суду стягуються на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. 
Зазначила, що з моменту ухвалення рішення пройшло достатньо часу, діти ростуть, зростають витрати на їх утрмання. Також, враховуючи повномасштабне вторгнення російської федерації, змінився ринок праці, курси валют та індекс цін, що відповідно вплинуло на її матеріальне становище, тому позивачка вимушена звернутись з позовом до суду про збільшення розміру аліментів.
Також вказала, що їхній син ОСОБА_4 часто хворіє, що призводить до постійних додаткових витрат. За останні два роки йому двічі зробили операції в нижній частині тазової кістки, що коштували 35440 грн та 26600 грн кожна, які позивачка оплатила самостійно, хоча батьки повинні в рівних частках нести відповідальність за утримання та виховання дитини. 
Позивачкою в повному обсязі було оплачено консультації в офтальмолога щодо зору у їхнього сина та дочки та призначення носіння окулярів для них, вартість яких становить 12235 грн для дочки ОСОБА_6 та 13685 грн для сина ОСОБА_4 . 

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей задоволено. 
Суд збільшив розмір аліментів, що стягуються згідно з виконавчим листом, виданим Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області на підставі рішення суду від 20.10.2021 в цивільній справі № 345/4017/21, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми по 1500,00 грн до твердої грошової суми по 4000,00 грн на кожну дитину щомісячно з часу набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дітьми повноліття.
Виконавчий лист у справі за № 345/4017/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини відкликано.
Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 43980,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на те, що позивачка як на підставу позову в частині зміни розміру аліментів позивач обґрунтовує лише інфляційними процесами.
Скаржник зазначив, що законодавством встановлено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Отже, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась до державної виконавчої служби з відповідною заявою щодо проведення індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Сам по собі факт наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивачка не надала суду будь-яких доказів покращення його матеріального стану з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, відповідно до положень ст. 192 СК України, тому вважає хибним висновок суду про задоволення позову про збільшення розміру аліментів.
Також зазначив, що позивачкою не надано доказів понесених додаткових витрат на утримання дітей, оскільки не всі надані нею документи є розрахунковими. 
Послався, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження, копію апеляційної скарги разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 отримала 11 листопада 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
24 листопада 2025 року ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року повернуто без розгляду відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки він не містив підпису особи, яка його подала.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом позову є зміна розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи зазначена інформація оприлюднена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд враховуючи пріоритет інтересів дітей, рівність обов`язку обох батьків щодо їх утримання, матеріальне стан та сімейне становище сторін по справі, зокрема, погіршення матеріального становища позивачки, вік дітей, на утримання яких стягуються аліменти, стан їхнього здоров`я, ріст їхніх потреб, підвищення цін та ріст рівня мінімальних соціальних гарантій, суд вважав, що аліменти в стягнутому розмірі 1500,00 грн є недостатніми, тому дійшов висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі по 4000,00 грн щомісячно на кожну дитину.
Стягуючи додаткові витрати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою надано відповідні докази на понесені витрати на лікування дітей, які можна вважати додатковими, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача користь позивачки додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 43980,00 грн.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно довідки № 405 від 30.05.2025 Калуським відділом ДВС Мельник Т.В. отримала від ОСОБА_2 в листопаді 2024 року аліменти в розмірі 9 000 грн, в січні 2025 року аліменти в розмірі 9 000 грн.
Згідно акту наданих послуг від 29.08.2024 до 30.08.2024 для ОСОБА_7 останньому було надано медичні послуги на загальну суму 35440,00 грн.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2516/407 ОСОБА_7 у період з 29.08.2025 по 30.08.2024 перебував на лікуванні та йому проводилося оперативне втручання, у зв`язку з чим були надані відповідні лікувальні та трудові рекомендації.
Згідно з актом наданих послуг від 13.03.2025 до 14.03.2025 для ОСОБА_7 останньому було надано медичні послуги на загальну суму 26600,00 грн. 
Відповідно до замовлення № 3530 від 22.01.2025 було здійснено замовлення лінз для постійного носіння для ОСОБА_8 та згідно чеку було оплачено в загальній сумі 12 235 грн за замовлення № 3530 та інші супутні послуги та товари. 
Відповідно до замовлення № 3527 від 22.01.2025 було б здійснено замовлення лінз для постійного носіння для ОСОБА_7 та згідно чеку було оплачено в загальній сумі 13 685 грн за замовлення № 3527 та інші супутні послуги та товари. 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини перша та друга статті 182 СК України).
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2021 року стягується із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2021 року та до досягнення ними повноліття.
Звертаючись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів позивачка послалась на те, що з моменту ухвалення рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2021 року пройшло достатньо часу, розмір витрат на дітей значно зріс, оскільки діти ростуть і відповідно зростають витрати на їх утримання, в країні воєнний стан, що вплинуло на вартість продуктів, відбулась інфляція, що відповідно вплинуло на її матеріальне становище.
Колегія суддів зауважує, що діти мають усталений спосіб і рівень життя, що обумовлений, крім іншого, і необхідним належним рівнем матеріального забезпечення. При цьому, обов`язок по забезпеченню дітей лежить у рівних частинах на обох батьках, а не лише на одному з них.
Серед іншого змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, разом із тим потреби дітей із віком змінилися та збільшилися в силу їх росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дітей не може бути покладений виключно на матір.
Даючи оцінку дослідженим доказам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність вимог позивачки та наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже у зв`язку із зміною економічною ситуації в державі, що обумовлена військовим станом, збільшенням прожиткового мінімуму, зміною потреб дитини з урахуванням її віку, погіршився матеріальний стан одержувача аліментів.
Колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела погіршення її матеріального стану з часу визначення первісного розміру аліментів не заслуговують на увагу.
Відповідач є особою працездатного віку, до суду не надано доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, або доказів існування інших обставин, які перешкоджають йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, який просить стягувати позивачка, а саме по 4000,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Щодо додаткових витрат на утримання дітей, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).
У справі, яка переглядається, встановлено, що згідно акту наданих послуг від 29.08.2024 до 30.08.2024 для ОСОБА_7 останньому було надано медичні послуги на загальну суму 35440,00 грн. 
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2516/407 ОСОБА_7 у період з 29.08.2025 по 30.08.2024 перебував на лікуванні та йому проводилося оперативне втручання, у зв`язку з чим були надані відповідні лікувальні та трудові рекомендації.
Згідно з актом наданих послуг від 13.03.2025 до 14.03.2025 для ОСОБА_7 останньому було надано медичні послуги на загальну суму 26600,00 грн. 
Відповідно до замовлення № 3530 від 22.01.2025 було здійснено замовлення лінз для постійного носіння для ОСОБА_8 та згідно чеку було оплачено в загальній сумі 12 235 грн за замовлення № 3530 та інші супутні послуги та товари. 
Відповідно до замовлення № 3527 від 22.01.2025 було б здійснено замовлення лінз для постійного носіння для ОСОБА_7 та згідно чеку було оплачено в загальній сумі 13 685 грн за замовлення № 3527 та інші супутні послуги та товари. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати в розмірі 43 980 грн на утримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 викликані особливими обставинами, які зумовлені необхідністю оперативного втручання та здійснення лікування ОСОБА_2 , а також необхідністю придбання окулярів для постійного носіння ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів понесених додаткових витрат на утримання дітей спростовуються матеріалами справи.
Що стосується стягнення судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Позовна заява містить дві вимоги майнового характеру, відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову, що складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог.
Оскільки 1% від загальної суми ціни позову є меншим за 0,4 розміру прожиткового мінімуму, то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позовної заяви становить 1211,20 грн.
ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.
Оскільки позовну заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, то відповідно з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі1211, 20 грн.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно визначив суму судового збору, яка підлягає стягненню з скаржника, на користь держави.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції неправильно визначено суму судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору.
Апеляційнй суд не здійснює перерозподіл судових витрат, оскільки за результатами апеляційного перегляду оскаржуване рішення в частині збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дітей залишено без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмрі 1211, 20грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий                                         В.М. Луганська

Судді:                                                 Л.В. Василишин

В.А. Девляшевський