ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/1930/25 пров. № А/857/18686/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Комшелюк Т.О., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 18 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №460/1930/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» (далі – ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС»). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – ГУ ДПС) від 12.11.2024 № 1717317000702. 
10.04.2025 ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» подало заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 27000 грн. 
Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у справі №460/1930/25 заяву ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» задоволено частково.
Стягнено на користь ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що позивач не звертався до суду першої інстанції саме із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а у позовній заяві зазначив загальне прохання про необхідність стягнення судових витрат та до ухвалення у справі судового рішення не надав доказів на підтвердження понесення витрат, не вказав будь-яких причин, які б унеможливлювали подання ним вчасно відповідних доказів, не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Отже, у справі №460/1930/25 позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень частини 7 статті 139, частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України давала суду правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Окрім того, лише до заяви про ухвалення додаткового рішення було надано договір про надання правової допомоги від 04.02.2025, платіжну інструкцію, звіт по справі 09.04.2025 року, рахунок INV-002842-1.
Вважає визначений судом розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу таким, що не відповідає складності справи, витраченими адвокатом зусиллями та часом на надання відповідних послуг позивачу.
Окрім того, просить врахувати незадовільний майновий стан органів Державної податкової служби внаслідок запровадження воєнного стану, оскільки видатки для сплати судових витрат в умовах воєнного стану не забезпечується фінансування. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Наполягає на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення з клопотанням про зменшення розміру витрат відповідач до Рівненського окружного адміністративного суду не подавав. 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що на момент подання позову позивач не мав об`єктивної можливості надати звіт по надану правову допомогу, оскільки ще не було проведено розгляд у цій справі і не можливо було достеменно визначити обсяг правничої допомоги, який може знадобитись клієнту під час її розгляду. 
Стосовно покликання скаржника на те, що податковий орган не отримує достатнього фінансування внаслідок того, що в Україні відбуваються воєнні дії, вважає таке твердження маніпулятивним. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При цьому апеляційний суд на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену у постанові від 20.06.2019 у справі № 821/440/17, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що справа №460/1930/25 за позовом ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а отже без проведення судових засідань та судових дебатів.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано суду копію договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.02.2025 між ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" та Адвокатським бюро "Миколи Бляшина"; копію рахунку №INV-002842 від 05.02.2025; копію платіжної інструкції № РМ-А74С866 від 05.02.2025; копію звіту про надання правничої допомоги по адміністративній справі №460/1930/25 від 09.04.2025.
За умовами договору Адвокатське бюро зобов`язується надати правову (правничу) допомогу ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" у формі захисту та представництва його інтересів у суді, зокрема, щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 12.11.2024 № 1717317000702, винесеного ГУ ДПС. Сторони погодили розмір гонорару за правову допомогу від укладення договору і до дати проголошення (складання) рішення суду першої інстанції/представництво в суді першої інстанції в сумі 27000грн. 
05.02.2025 Адвокатське бюро "Миколи Бляшина" виставило ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" рахунок № INV-002842 на суму 27000 грн, який позивач оплатив у повному обсязі відповідно до платіжної інструкції №РМ-А74С866 від 05.02.2025.
09.04.2025 Адвокатським бюро підписаний звіт про надання правничої допомоги.
Частково задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції, виходячи із критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та змісту наданих послуг, вважав за доцільне стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 8000,00 грн. 
На думку апеляційного суду, зазначені докази про підстави надання адвокатом правничої допомоги позивачу у адміністративній справі №460/1930/25 у сукупності із фактичними обставинами, встановленими у ході апеляційного розгляду, дають підстави для висновку про те, що сума витрат на правничу допомогу у 8000 грн відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з ГУ ДПС таких витрат у вказаному розмірі не становитиме надмірний тягар для відповідача та не суперечить принципу їх розподілу.
Доводи апелянта про порушення позивачкою встановленого порядку подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення у порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, а також доказів на підтвердження понесення таких витрат, на переконання апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь та помилкове трактування норм процесуального права. 
Наведена скаржником практика Верховного Суду на обґрунтування апеляційних вимог не може бути врахована апеляційним судом при вирішення апеляційної скарги ГУ ДПС, оскільки обставини справи, що розглядається, не є релевантними до обставин справ, що були переглянутих касаційним судом у зазначених апелянтом справах.
Окрім того, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що відповідач у відповідності до приписів частин 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення з клопотанням про зменшення розміру витрат відповідач до Рівненського окружного адміністративного суду не подавав.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи вказане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі №460/1930/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар