Справа № 203/6963/25 
Провадження № 2/0203/462/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пилипенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, –

встановив:

30 вересня 2025 року позивачка звернулась до Центрального районного суду міста Дніпро з позовом ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31 серпня 2025 року в салоні «Мир матраців» по АДРЕСА_1 внесла готівкою грошові кошти в сумі 10 238 грн. 00 коп. за матрац, який був в зазначеному салоні та продавався за акційною ціною. На підтвердження внесення коштів позивачці було видано розрахунковий чек № ВС08-076, в якому продавцем товару було зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 . Під час оформлення покупки продавець-консультант повідомила, що товар є в наявності та доставка буде в зручний для покупця час, крім неділі. Позивачкою було погоджено з продавцем-консультантом в усній формі орієнтовну дату доставки – 01 вересня 2025 року. Згідно інформаційного стенду в салоні передбачена безоплатна доставка при придбання матраців вартістю від 10 000 грн. 01 вересня 2025 р. позивачка зателефонувала до салону для погодження часу доставки придбаного матрацу, проте їй повідомили, що вартість доставки товару складатиме 3 600 грн. Потім адміністратор їй сказав, що доставка нового матрацу та утилізація старого матрацу коштуватиме 2 000 грн. і це відбудеться 02 чи 03 вересня 2025 року. Увечері 03 вересня 2025 р. позивачка зателефонувала до салону та повідомила, що розриває договір купівлі-продажу та просить повернути їй кошти в день звернення але не пізніше 10 вересня 2025 р. Позивачка також направила офіційну заяву про повернення коштів на електронну пошту продавця. Протягом декількох наступних днів їй телефонувати та направляли повідомлення електронною поштою з різним викладенням обставин, що склались, та зрештою запропонували повернути частину коштів, мотивуючи це витратами на доставку матрацу. 09 вересня 2025 р. позивачка звернулась зі скаргою до Держпродспоживслужби, проте кошти позивачці так і не повернули. У зв`язку з викладеним, позивачка просила стягнути з відповідачки сплачені за товар кошти в розмірі 10 238 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 3% від вартості товару, що складає 307 грн. 14 коп., за кожен день прострочення повернення оплати за товар після розірвання договору, а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (а.с. а.с. 1 – 6).
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 13 листопада 2025 року (а.с. 29).
29 жовтня 2025 року від відповідачки надійшли докази, на підтвердження її позиції у цивільній справі (а.с. а.с. 33 – 40).
31 жовтня 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позову заяву, в якому вона частково визнала позовні вимоги на суму 10 238 грн. 00 коп., в решті позовних вимого просила відмовити. Вказувала, що позивачкою дійсно було придбано матрац за вказану суму, яку було сплачено на місці, а також замовлено послуги з доставки матрацу та виносу старого матрацу з квартири, які мали бути оплачені пізніше. 01 вересня 2025 р. з позивачкою було узгоджено вартість послуг з доставки в розмірі 2 000 грн. в телефонному режимі. 03 вересня 2025 р. матрац було доставлено до будинку позивачки, проте вона відмовилась його приймати. Наступного дня від позивачки надійшов лист про розірвання договору з вимогою про повернення попередньої оплати. Відповідачкою було направлено позивачці листи з пропозицією одержати попередню оплату за вирахуванням витрат на доставку товарів. Оскільки в подальшому конфліктна ситуація між сторонами посилилась, відповідачкою було прийнято рішення про повернення усієї суми попередньої оплати, проте позивачка ухилялась від одержання коштів. Підстав для нарахування 3 відсотків пені немає, оскільки це непередбачено чинним законодавством України. Доказів заподіяння моральної кошти позивачкою на надано, тому в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають (а.с. а.с. 41 – 44).
До відзиву на позовну заяву було додано докази (а.с. а.с. 45 – 53).
В судове засідання 13 листопада 2025 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи було відкладено на 10 грудня 2025 року (а.с. 54).
18 листопада 2025 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, вказувала, що жодних домовленостей про додаткову оплату за доставку матрацу між нею та продавцем не було. Не відповідають дійсності й інші твердження відповідачки у її відзиві. Надані відповідачкою відповіді не передбачали повного повернення позивачці внесеної нею оплати. Від одержання товару позивачка також не відмовлялась, оскільки її ніхто не попереджав про доставку товару, крім того, точний адрес доставки продавцю був не відомий (а.с. а.с. 57 – 59).
В судове засідання 10 грудня 2025 року з`явилась позивачка, яка підтримала свої позовні вимоги з мотивів, зазначених в заявах по суті справи. Судом було досліджено письмові докази у цивільній справі, для підготовки до прослуховування аудіозаписів було оголошено перерву до 09 січня 2026 року (а.с. 60).
В судове засідання 09 січня 2026 року з`явилась позивачка, яка підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Судом було досліджено надані сторонами аудіозаписи, розгляд цивільної справи було завершено.
Вислухавши пояснення позивачки, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, починаючи з 01 червня 2013 року, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (а.с. 8).
Основний вид її підприємницької діяльності – роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, КВЕД 47.59 (а.с. 8).
31 серпня 2025 року в салоні «Мир матраців» по АДРЕСА_1 позивачка внесла готівкою грошові кошти в сумі 10 238 грн. 00 коп. за матрац, що визнається обома сторонами.
На підтвердження внесення коштів позивачці було видано розрахунковий чек № ВС08-076, в якому продавцем товару було зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , товар зазначений «Матрац ЕММ Lotos Асана 200*160» (а.с. 4).
Також, зазначений товарний чек має відомості про те, що: «доставка до під`їзду – немає в замовленні, занесення на поверх – немає в замовленні, збірка – немає в замовленні, встановлення – немає в замовленні» (а.с. 4).
Сторони визнають, що під час внесення коштів та видачі товарного чеку фактично товар позивачці не передавався, при цьому будь-які документи, які б засвідчували цей факт позивачці видано не було. Товарний чек не містить жодний відомостей про те, що товар за ним не переданий і покупець має можливість одержати такий товар в майбутньому. Не містить товарний чек і відміток про те, що внесені покупцем кошти є попередньою оплатою.
Між відповідачкою та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про перевезення вантажів № 1 від 02 січня 2023 року за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання з перевезення її товару, а відповідачка зобов`язалась вносити плату за такі послуги (а.с. 49).
Доказів укладання будь-яких договорів між позивачкою та ФОП ОСОБА_3 щодо доставки товару не надано. 
Згідно пояснень сторін, будь-які письмові документи щодо умов та порядку надання послуг з доставки позивачці придбаного матрацу, не укладались.
Інтерпретація обома сторонами усних домовленостей щодо порядку доставки товару є різною. При цьому, позивачка під час придбання товару не спілкувалась особисто з відповідачкою. Відомості про те, що продавець-консультант та адміністратор, з якими спілкувалась позивачка, працюють за трудовим договором у відповідачки чи уповноважені нею іншим чином на вчинення правочинів від її імені, у суду відсутні.
Сторони визнають, що 04 вересня 2025 року від позивачки надійшла вимога про розірвання договору купівлі-продажу матрацу, укладеного 31 серпня 2025 року, оформленого товарним чеком № ВС08-076, а також про повернення усієї суми оплати за цим договором.
Між сторонами також відбувалось листування через електронну пошту, проте жоден з листів не був підписаний кваліфікованим електронним підписом.
09 вересня 2025 р. позивачка зверталась зі скаргою до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (а.с. 36).
Також, відповідачкою 07 жовтня 2025 року направлявся поштою лист позивачці з пропозицією про повернення усієї суми заборгованості.
Сторонами не оспорюється, що на час ухвалення рішення грошові кошти позивачці не повернуті.
При вирішенні позовних вимог по суті суд враховує часткове визнання відповідачкою позовних вимог, та виходить з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.
Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Згідно ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.  Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно ст. 704 Цивільного кодексу України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, – за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Якщо договором не встановлений строк доставки товару для вручення його покупцеві, товар має бути доставлений у розумний строк після одержання вимоги покупця.
Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 700 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, – в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди.
Згідно п. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, зважаючи на часткове визнання відповідачкою позовних вимог, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути вартість придбаного 31 серпня 2025 року товару в розмірі 10 238 грн. 00 коп., у зв`язку із розірванням договору купівлі-продажу.
Враховуючи, що позивачка була змушена витрачати час на захист своїх прав, через те що до неї не було своєчасно доведено умови доставки товару, а потім не вжито заходи щодо повернення коштів за його придбання, також час на судовий захист своїх прав, суд приходить до висновку, що вона дійсно зазнала душевних страждань, що є підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимог про стягнення пені в розмірі три відсотки за кожен день прострочення виконання зобов`язань слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. 
Оскільки правовідносини між сторонами виникли не з приводу виконання робіт (надання послуг), а щодо купівлі-продажу товару, зазначена норма не застосовується до цих відносин. З цих мотивів позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. 
Враховуючи результати розгляду цивільної справи та зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в половинному розмірі за одну позовну вимогу майнового характеру, виходячи з мінімального її розміру, та в половинному розмірі за одну позовну вимогу немайнового характеру, що в сумі складає 1 211 грн. 20 коп. 

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 15, 16, 23, 655, 662, 663, 665, 692, 693, 698, 700 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 9, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 4, 11 – 13, 81, 141, 209, 247, 263 – 265, 274, 279, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд – 

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) попередню оплату за придбаний 31.08.2025 р. товар в розмірі 10 238 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 00 коп., а разом 20 238 (Двадцять тисяч двісті тридцять вісім) гривень 00 копійок.
В решті позову – відмовити.
Стягнути з фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Сторони по справі:

позивачка –  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ;
відповідачка – фізична особа – підприємець ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 26.01.2026 року.

Суддя    С.В. Єдаменко