Справа № 185/16207/25 
Провадження № 1-кп/185/26/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у в спрощеному провадженні в судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025046400000126 від 17 грудня 2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Чернігові, Чернігівської області, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 номер обслуги мінометного взводу мінометної батареї 2 десатно-штурмового батальйону, у військовому званні «солдат», якому відповідно до витягу з наказу № 350 від 16.12.2025 призупинено виплату усіх видів грошового, речового, інших видів забезпечення, та який вважаться таким, що самостійно залишив військову частину НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом № 276 від 13.10.2022 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_3 призначено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу № 285 командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.10.2022, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду - номер обслуги мінометного взводу мінометної батареї 2 десантно-штурмового батальйону частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу №350 командира військової частини від 16.12.2025 року, солдату ОСОБА_3 призупинено виплату грошового забезпечення за фактом самовільного залишення району виконання бойового завдання.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. 
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен маг право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижут його гідність, поводженню. Кожна людина маг право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей. 
Згідно ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних СилУкраїни, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, понижати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на житія, свободу та особисту недоторканність.
Незважаючи на це, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення наведених вище норм законодавства свідомо вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.
Так, солдат ОСОБА_3 , 16 грудня 2025 року, близько о 13:00 годин, (більш точний час під час д встановити не надалося можливим),знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення на територію вказаного домоволодіння, яке на підставі приватної власності належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, без відриву в часі, діючи умисно, незаконно, без дозволу власника, маючи прямий умисел направлений на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, яке гарантує кожному право на недоторканість житла та недопущення проникнення житла чи до іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проти волі власника ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , приблизно о 13:00 год. 16.12.2025 року перелізши через паркан домоволодіння буд. АДРЕСА_2 , де впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, незаконно проник на території буд.  АДРЕСА_2 , чим саме порушив право ОСОБА_5 на приватну власність.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд даного обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Указані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 подав письмову заяву, яка складена у присутності адвоката ОСОБА_6 , згідно з якою ОСОБА_4  беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.
Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Також обвинувачений ОСОБА_4  надав добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винний у вчинені даного кримінального проступку.
Дії  ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
За місцем служби обвинувачений характеризується негативно, за місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. 
На підставі ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді штрафу, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід  ОСОБА_3 у не обирався і підстав для його обрання не має.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
У справі процесуальних витрат не має. 
Питання стосовно речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Визнати  ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Речові докази у справі: оптичний диск з відеозаписом подій за 16 грудня 2025 року – зберігати при матеріалах кримінального провадження. 

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1