ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року
м. Київ
справа № 369/11011/21
провадження № 61-15527св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Здоренко Владислав Євгенович, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Дубас Т. В., та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пожежі. 
Позов обґрунтований тим, що вона є власником квартири 
АДРЕСА_1 .
23 вересня 2020 року сталася пожежа в квартирі АДРЕСА_2 зазначеного житлового будинку, власником якої є ОСОБА_2 . 
Внаслідок пожежі знищено внутрішнє оздоблення стін квартири АДРЕСА_2 та речі домашнього вжитку, пошкоджено внутрішнє оздоблення стін, перекриття та крівлю над приміщенням квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 у вказаному житловому будинку.
Згідно з актом Києво-Святошинського районного відділу Головного управління Державної службиУкраїни з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі - 
Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС) про пожежу від 23 вересня 2020 року 
в квартирі АДРЕСА_4 знищено перекриття стелі площею 42 кв.м, речі побутового вжитку, побутова техніка, пошкоджені ванна кімната площею 5 кв. м та кухня 
площею 10 кв. м. 
У висновку від 29 вересня 2020 року № 28/В/29.09.2020р. з дослідження причин пожежі, складеному 29 вересня 2020 року Дослідно-випробувальною лабораторією п`ятого державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України, вказано, 
що причиною пожежі, яка виникла 23 вересня 2020 року у квартирі 
АДРЕСА_8 , могло стати виникнення горіння внаслідок порушення правил технічної експлуатації біокаміну на рідкому паливі.
Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року майнова шкода, завдана власнику квартири АДРЕСА_4 внаслідок пожежі, 
складає 679 658,90 грн.
Вказувала, що ОСОБА_2 не відшкодував завдану їй внаслідок пожару майнову шкоду у позасудовому порядку.
За викладених обставин просила стягнути з відповідача 679 658,90 грн 
у відшкодування майнової шкоди та 6 796,58 грн  на відшкодування судового збору.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року залучено до участі у справітретьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -
  ОСОБА_4 .
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року, залишеним без змін постановоюКиївського апеляційного суду 
від 19 вересня 2023 року,позов    ОСОБА_1 задоволено.
Стягнено з   ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 679 658,90 грн у відшкодування майнової шкоди та 6 796,58 грн - судового збору.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що належними і допустимими доказамипідтверджено завдання ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 679 658,90 грнвнаслідок пожежі, що виникла у квартирі відповідача, який як власник несе відповідальність задотримання правил пожежної безпеки. При цьому відсутність вини та розмір завданої майнової шкоди ОСОБА_2 не спростував.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність солідарної відповідальності та вини ОСОБА_5 як замовника за договором підряду на будівництво багатоквартирного будинку    АДРЕСА_9 , оскільки відповідач 
не довів обставини невиконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо здійснення на його замовлення робіт з вогнезахисного оброблення і наявності у нього обов`язку продовжувати здійснювати такі роботи після закінчення терміну вогнезахисної ефективності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Здоренко В. Є., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених:
- у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року 
у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19) та постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 7 квітня 2021 року 
у справі № 753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), від 20 березня 2019 року 
у справі № 607/14918/15 (провадження № 61-5488св18), від 16 травня 2019 року 
у справі № 202/7844/16-ц (провадження № 61-8777св18), від 4 вересня 2019 року 
у справі № 703/4445/15-ц (провадження № 61-13981св18), від 19 травня 2021 року 
у справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406св19), щодо необхідності особистого огляду експертом об'єкта оцінкипід час складення звіту про оцінку майна;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року 
у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та постановах Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20, від 2 жовтня 2018 року 
у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, 
від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року 
у справі № 917/2101/17, про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року 
у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження;
- у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), про те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів;
- у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20), в якій зазначено, що незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб'єктний склад;
- у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16 (провадження № 61-28918св18), від 30 червня 2020 року у справі № 200/12295/17 (провадження № 61-6325св19), від 3 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20), про те, що визначення розміру майнової шкодипри настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогамЗакону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092 з відповідним змінами;
- у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 329/382/19 (провадження № 61-10732св20), в якій зазначено про необхідність доведення позивачем того, що протиправна діячи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.
Заявник вказує, що звіт ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна 
від 7 жовтня 2020 року не є належним та допустимим доказом, оскільки складений без особистого огляду пошкодженого майна виключно з наданих замовником фотографій та акта Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС) про пожежу від 23 вересня 2020 року.
Також, у порушення пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів 
України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт), звіт не містить даних про неможливість огляду об`єкта оцінки та пояснення і обґрунтування оцінювача застережень і припущень щодо використання результатів оцінки. 
Заявник вважає завищеним розмір майнової шкоди, що завданий   ОСОБА_6 пожежею, визначений звітом ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» 
про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року. Вказаний у звіті перелік пошкоджених об`єктів не відповідає переліку знищеного майна, зазначено в акті про пожежу, а матеріали справи не містять доказів з чітким переліком такого майна.
За його зверненням 20 лютого 2023 року Приватне підприємство (далі - ПП) «ТВІ» провело рецензію звіту про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року, якою підтверджується його невідповідність вимогам закону та складення з порушенням встановленого порядку, проте суд апеляційної інстанції не врахував вказану рецензію.
Зазначає про неврахування судом першої інстанції відсутності доказів його вини 
у спричиненні пожежі та посилається на частину другу статті 1166 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України як підставу для звільнення відповідальності.
Вказує, що у висновку експертів за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи у кримінальному провадженні від 15 лютого 2022 року 
№ 12202110380000864,висновку судово-експертного будівельно-технічного дослідження від 14 жовтня 2020 року № 204,висновку експерта від 28 грудня 
2020 року № СЕ-19/111-20/49689-МРВ, висновкуексперта за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів у кримінальному провадженні від 18 листопада 2021 року №12020110380000864; висновку експерта за результатами проведення пожежно-технічної експертизи від 22 серпня 2022 року № 203/08.22 не встановлено безпосередньої вини ОСОБА_2 у спричиненні пожежі.
Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у клопотанні про призначення будівельно-технічної експертизи, поданого з метою визначення вартості будівельно-технічного ремонту квартири позивача.
Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили відповідальних осіб, які зобов`язані контролювати вогнезахисну обробку деревини горища, до якого 
у мешканців будинку відсутній доступ. Встановлення цієї обставини є важливою при вирішенні справи, оскільки можна було б уникнути поширення вогню через стелю комори в разі вогнезахисного оброблення перекриття.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 7 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про:
- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, 
викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19), від 18 березня 2020 року 
у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), від 17 квітня 2018 року 
у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 7 квітня 2021 року 
у справі № 753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), від 20 березня 2019 року 
у справі № 607/14918/15 (провадження № 61-5488св18), від 16 травня 2019 року 
у справі № 202/7844/16-ц (провадження № 61-8777св18), від 4 вересня 2019 року 
у справі № 703/4445/15-ц (провадження № 61-13981св18), від 19 вересня 2018 року 
у справі № 753/21177/16 (провадження № 61-28918св18), від 30 червня 2020 року 
у справі № 200/12295/17 (провадження № 61-6325св19), від 3 червня 2021 року 
у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20), від 14 вересня 2021 року 
у справі № 910/14452/20, від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20), від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року 
у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 329/382/19 (провадження № 61-10732св20), від 19 травня 
2021 року у справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) (пункт 1 
частини другої статті 389 ЦПК України);
-недослідження зібраних у справі доказів, необґрунтованевідхиленняклопотання про виклик експерта та про призначення експертизи; встановленняобставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - звіту про оцінку майна (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира  АДРЕСА_1 .
З акта Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС про пожежу, складеного 23 вересня 
2020 року суди встановили, що 23 вересня 2020 року орієнтовано о 5 год10 хв 
в багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_9 виникла пожежа. Внаслідок пожежі у квартирі АДРЕСА_4 знищено перекриття стелі площею 42 кв. м, речі побутового вжитку, побутова техніка, пошкоджені ванна кімната площею 5 кв. м та кухня площею 10 кв. м.
Зі звіту ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна 
від 7 жовтня 2020 року, складеного для визначення вартості відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1  після пожежі, суди встановили, що вартість майнової шкоди, завданої квартирі позивача, становить 679 658,90 грн.
Відповідно до висновку Дослідно-випробувальної лабораторії п`ятого державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України від 29 вересня 2020 року № 28/В/29.09.2020 р. з дослідження причин пожежі, що виникла 23 вересня 2020 року, місцем виникнення пожежі визначено житлову кімнату квартири 
АДРЕСА_8 , власником якої є відповідач. Причиною пожежі могло стати виникнення горіння внаслідок порушення правил технічної експлуатації біокаміну на рідкому паливі.
З висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) за результатами проведення судової пожежно-технічної експертизи 
у кримінальному провадження від 15 лютого 2022 року № 31863/20-46/3948/22-46 суди встановили, що під час пожежі, яка сталася 23 вересня 2020 року, відбулося займання горючих матеріалів у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку в визначеному осередку пожежі (в районі розташування біокаміну) від теплової дії на них джерела запалювання у вигляді відкритого полум`я.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року 
у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, виклала висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
У частинах четвертій та п`ятій статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. 
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України). 
Відповідно до статті 151 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
У пунктах 32, 33 частини першої статті 2 Кодексу цивільного захисту України визначено, що пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище. 
Пожежна безпека - стан захищеності життя та здоров`я людини, майна, навколишнього природного середовища від пожеж, що характеризується досягненням прийнятного рівня ризику виникнення пожежі. 
Відповідно до частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. 
Пунктом 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, передбачено, що забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) - також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників. 
Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідно встановити склад правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. 
Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, на підставі якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). 
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. 
Подібний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16 (провадження № 61-9338св18),
від 29 січня 2025 року у справі № 639/2659/22 (провадження № 61-16396св24). 
Задовольняючи частково позов, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано керувалися тим, що позивач довела наявність майнової шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між завданою їй шкодою та безпосередньо пожежею, осередок якої виник у житловому приміщенні відповідача, за пожежну безпеку якого він відповідає як власник, внаслідок порушення норм протипожежної безпеки під час експлуатації біокаміну на рідкому паливі. 
Заперечуючи проти позову та вказуючи на те, що причина пожежі не встановлена і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками у вигляді пожежі, відсутній ставлячи під сумнів висновки судових експертів щодо причин пожежі та звіт ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна 
від 7 жовтня 2020 року, складений для визначення вартості відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_4 після пожежі, ОСОБА_2 не надав до суду жодних доказів на підтвердження таких обставин, а його доводи побудовані виключно на припущеннях, обґрунтування рішення якими рішення суду є недопустимим 
(частина шоста статті 81 ЦПК України). 
Звіт ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна 
від 7 жовтня 2020 року, складеного для визначення вартості відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_4 після пожежі, є належним та допустимим доказом, оскільки він здійснений за наслідками огляду об`єкта оцінки, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги про невідповідність переліку пошкоджених об`єктів у вказаному звіті переліку, зазначеному в акті про пожежу, не впливає на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій при визначенні розміру шкоди, оскільки:
- в акті про пожежу зазначено про пошкодження у квартирі позивача, зокрема, 
стелі площею 42 кв. м; 
- за змістом договору-купівлі продажу від 24 листопада 2016 року, квартира позивача має загальну площу 43 кв. м;
- необхідність ремонту всіх приміщень у квартирі, що заперечує заявник у касаційній скарзі, зумовлена тим, що пожежею охоплено усі ці приміщення.
Разом з тим, такі доводи зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі процесуальних повноважень Верховного Суду, визначені статтею 400 ЦПК України. 
Верховний Суд відхиляє аргументи заявника про неврахування судом апеляційної інстанції наданої ним рецензії ПП «ТВІ» звіту про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року з огляду на таке.
Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається(частина перша статті 44 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Копію рецензії ПП «ТВІ»від 30 січня 2023 року на звіт про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року представник відповідача - адвокат Здоренко В. Є. долучив до письмових пояснень, поданих 21 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції.
Зазначена рецензія від 30 січня 2023 року є новим доказом, якого не існувало на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (14 грудня 2022 року), тому апеляційний суд правильно не прийняв такийдоказ до уваги, що свідчить про додержання цим судом вимог статті 367 ЦПК України. 
У пункті 171 постанови Верховного Суду від 10 вересня 2025 року 
у справі № 906/127/24 викладено висновок про те, що відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду 
від 27 серпня 2023року у справі № 552/7368/21 (провадження № 61-455св23)).
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених упостановахВеликої Палати Верховного Суду 
від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19) та 
у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, 
від 7 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), 
від 20 березня 2019 року у справі № 607/14918/15 (провадження № 61-5488св18), 
від 16 травня 2019 року у справі № 202/7844/16-ц (провадження № 61-8777св18), 
від 4 вересня 2019 року у справі № 703/4445/15-ц (провадження № 61-13981св18), 
від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406св19), щодо необхідності особистого огляду експертом об'єкта оцінкипід час складення звіту про оцінку майна, оскільки оскаржувані судові рішення не суперечать таким висновкам.
Доводи касаційної скарги про відсутність доказів вини відповідача у завданні майнової шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки факт пожежі в належній відповідачу квартирі АДРЕСА_2 та причини розповсюдження вогню на квартиру позивача (№ 154) встановлені наявними у справі і дослідженими судами доказами, які відповідач не спростував. 
Дослідивши зазначені висновки експертиз і звіт ТОВ «Агентство Експертної Оцінки України» про оцінку майна від 7 жовтня 2020 року та оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно врахував їх, оскільки ці висновки узгоджувалися з обставинами справи та іншими дослідженими судом доказами. 
Відповідач не надав належних доказів, які б спростовували вимог позову і надані позивачем докази про пошкодження його майна внаслідок протиправної бездіяльності відповідача (причиною пожежі стало порушення ОСОБА_2 норм протипожежної безпеки під час експлуатації біокаміну на рідкому паливі). 
Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, враховуючи наявність у матеріалах справи вказаних висновків експертів та незаявлення такого клопотання у суді першої інстанції, а також відсутність у вказаному клопотанні обґрунтування неможливості його подання до місцевого суду.
Не впливають на правильність висновків судів і доводи заявника про невстановлення судами відповідальних осіб, які зобов`язані контролювати вогнезахисну обробку деревини горища, до якого у мешканців будинку відсутній доступ, оскільки спрямовані на уникнення відповідальності за пошкодження майна позивача; в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до відповідних служб з метою вогнезахисного оброблення матеріалів свого житлового будинку як відповідальної за пожежну безпеку особи.
Доводи заявника про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) 
та постановах Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20, від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року 
у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, 
від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 щодо застосування стандартів доказування, відхиляються касаційний судом з огляду на наявність у справі доказів, що підтверджують вину відповідача як власника квартири, в якій виявлено осередок пожежі. 
Висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 
2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 
(провадження № 61-9953св20)щодо обов`язку суду встановити належність відповідачів у справі, не суперечить оскаржуваним судовим рішенням у справі, що переглядається, оскільки у ній не встановлено обставин звернення до суду із позовом до неналежного відповідача.
Посилання заявника на неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки у даній справі не встановлено виходу за межі позовних вимог.
Посилання заявника на постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року 
у справі № 753/21177/16 (провадження № 61-28918св18), від 30 червня 2020 року 
у справі № 200/12295/17 (провадження № 61-6325св19), від 3 червня 2021 року 
у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20), від 23 вересня 2020 року 
у справі № 329/382/19 (провадження № 61-10732св20) не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень за встановлених обставин належності та допустимості доказів у підтвердження розміру завданої відповідачем майнової шкоди.
Враховуючи наведене, касаційний суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають критеріям законності та обґрунтованості судових рішень, а доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Здоренко В. Є., зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з висновками судів по суті вирішення справи.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя 
статті 401 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку оскаржувану оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування, оскільки вони ухвалені з додержанням 
норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої 
статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 14 грудня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року- без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Здоренко Владислав Євгенович, залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 
2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська