ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5236/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Божко Л.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року (головуючий суддя Кучугурна Н.В.) 
в адміністративній справі №160/5236/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.02.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування до страхового стажу позивачу періодів його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992 – майстром виробничого навчання в Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», з 01.04.2022 по 09.12.2024 – викладачем вищої категорії у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля» та період навчання в Комунарському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивачу періоди його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992 – майстром виробничого навчання в Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», з 01.04.2022 по 09.12.2024 – викладачем вищої категорії у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля» та період навчання в Комунарському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990, здійснивши відповідний перерахунок пенсії з дати її призначення, тобто з 03.09.2024 з виплатою заборгованості з врахуванням фактично сплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. З 03.09.2024 йому призначено пенсію по інвалідності. Однак до страхового стажу відповідачем не було зараховано періоди: з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 навчання в Комунарському гірничо-металургійному інституті, з 29.12.1990 по 30.08.1992 – майстром виробничого навчання в Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», з 01.04.2022 по 09.12.2024 – викладачем вищої категорії у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля». Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.          
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992, з 01.04.2022 по 09.12.2024 період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992, з 01.04.2022 по 09.12.2024 та період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990, та здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення, а саме з 03.09.2024, з урахуванням проведених платежів.          
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що трудовою книжкою позивача підтверджені періоди його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992 та з 01.12.2020 по 09.12.2024.З розрахунку стажу позивача суду установив, що період роботи позивача 01.12.2020 по 31.03.2022, який є частиною періоду його роботи з 01.12.2020 по 09.12.2024, був зарахований до страхового стажу позивача. Проте, доказів зарахування іншої частини цього періоду, а саме з 01.04.2022 по 09.12.2024, а також періоду з 29.12.1990 по 30.08.1992, до матеріалів справи не надано. Зазначив, що ці періоди роботи позивача підтверджені вказаною вище трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, тому ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Крім цього, спірний період навчання позивача з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 у Комунарському гірничо-металургійному інституті підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також дипломом ОСОБА_1 НОМЕР_2 , виданим 28.06.1990, копія якого міститься в матеріалах справи. Таким чином, вказані періоди навчання позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що відсутня можливість здійснити документальну перевірку періодів роботи позивача у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Неможливість проведення органом Пенсійного фонду України перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язано з волею позивача, однак така обставина не означає, що Головне управління має беззаперечно враховувати при призначенні/перерахунку пенсії періоди роботи по трудовій книжці, довідки про стаж та заробітну плату, які не підтверджені первинними документами.
Щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.2022 по 09.12.2024 у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля», то за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), інформація про нараховану заробітну плату та інформація про сплату внесків роботодавцем за спірний період роботи (з 01.04.2022 по 09.12.2024) позивача - відсутня, відповідно, для зарахування вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу немає законних підстав. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має права та не має можливості здійснити коригування, зміну або виправлення у відомостях про застраховану особу (в даному випадку - стосовно позивача), які були подані (або не були подані) відповідним страхувальником.
Щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по
28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 у Комунарському гірничо-металургійному інституті, спірні періоди роботи та навчання відповідно до трудової книжки не було зараховано до страхового стажу. Будь-яких інших документів, які містять відомості про спірні періоди роботи, для підтвердження стажу позивачем не надано.          
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) 10.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач) із заявою про призначення пенсії у розмірі пенсії за віком.
Рішенням Криворізького південного об`єднаного управління ПФУ №047150030114 від 17.01.2025 позивачу з 03.09.2024 було призначено пенсію по інвалідності.
У рішенні відповідача вказано, що страховий стаж позивача складає 32 роки 7 місяців 26 днів.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача ПФУ №047150030114 від 17.01.2025, оскільки під час розрахунку пенсії відповідач не зарахував періоди роботи позмвача:
з 29.12.1990 по 30.08.1992 – майстром виробничого навчання в Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля»; 
з 01.04.2022 по 09.12.2024 – викладачем вищої категорії у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля»; 
з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 - період навчання в Комунарському гірничо-металургійному інституті. 
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Цей Закон №1058-ІV також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом №1058-ІV.
Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності; 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. 
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону №1058-ІV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп:
до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058-IV, особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини 1 статті 28 цього Закону.
Рішенням Криворізького південного об`єднаного управління ПФУ №047150030114 від 17.01.2025 позивачу з 03.09.2024 призначено пенсію по інвалідності.
При цьому, згідно розрахунку стажу позивача (Форма РС-право) до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: 
з 01.09.1983 по 28.06.1984,
з 01.05.1986 по 28.06.1990, 
з 29.12.1990 по 30.08.1992, 
з 01.04.2022 по 09.12.2024.
Позивач у позовній заяві вказує, що з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 він навчався в Комунарському гірничо-металургійному інституті, з 29.12.1990 по 30.08.1992 працював майстром виробничого навчання в Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», з 01.04.2022 по 09.12.2024 – викладачем вищої категорії у ВП «Навчально-курсовий комбінат» ДП «Первомайськвугілля».
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці повинно бути вказано:
періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; 
професія або посада; 
характер виконуваної роботи; 
розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; 
первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Водночас, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії, зокрема, на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить, з-поміж інших, такі записи про роботу позивача (мовою трудової книжки):
1) 01.09.1983 – 28.06.1990 Учеба в Стахановском филиале КТМИ.
Учебно-курсовой комбинат производственного объединения «Первомайскуголь»
4) 29.12.1990 Принят мастером производственного обучения по переводу с СПТУ №74.
5) 31.08.1992 Уволен по переводу на ш. им. Менжинского, ст. 36 п. 5 КЗоТ Украины.
17) 01.12.2020 Переведен викладачем вищої кат.
18) 09.12.2024 Звільнений із займаної посади за власним бажанням відповідно ст. 38 КЗпП України.  
Отже, трудовою книжкою позивача підтверджені періоди його роботи з 29.12.1990 по 30.08.1992 та з 01.12.2020 по 09.12.2024.
Розрахунком стажу позивача підтверджується, що період роботи позивача 01.12.2020 по 31.03.2022, який є частиною періоду його роботи з 01.12.2020 по 09.12.2024, був зарахований до страхового стажу позивача.
Проте, доказів зарахування іншої частини цього періоду, а саме з 01.04.2022 по 09.12.2024, а також періоду з 29.12.1990 по 30.08.1992, до матеріалів справи не надано.
Натомість ці періоди роботи позивача підтверджуються вказаною вище трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Як наслідок, ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Слід зазначити, що згідно п. «д» ч. 5 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з п.8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
При цьому, спірний період навчання позивача з 01.09.1983 по 28.06.1984 та з 01.05.1986 по 28.06.1990 у Комунарському гірничо-металургійному інституті підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також дипломом ОСОБА_1 НОМЕР_2 , виданим 28.06.1990.
Отже, вказані періоди навчання позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.           
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для  задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.11.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко