06.01.26
22-ц/812/36/26

Єдиний унікальний номер судової справи: 487/5939/23
Провадження № 22-ц/812/36/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

06 січня 2026 року м. Миколаїв справа № 487/5939/23
Миколаївський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.
із секретарем судового засідання – Чистою В.В.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – Островського С.Б., представника відповідача Єнової Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану його представником – адвокатом Єновою Лілією Миколаївною, на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді – Гаврасієнка В.О. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про покладання обов`язку вчинити певні дії, 

встановив:

05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Власником житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 .
Земельні ділянки сторін є суміжними. Межею між ними був дерев`яний штахетник.
В 2020 році відповідач запропонував позивачу замінити стару межову огорожу на нову. Оскільки позивача влаштовувала стара огорожа сторони домовились, що відповідач вирішить це питання власними силами за свій кошт. Через деякий час відповідач та його родичі встановили між будинками сторін огорожу з металопрофілю, але не зважаючи на попередження позивача ця огорожа була побудована з порушенням встановлених меж. Відповідач, встановивши огорожу, змістив межу в сторону позивача приблизно на 17 сантиметрів. Своєї згоди на зміщення огорожі в його сторону позивач не надавав.
Зазначав, що вказаними діями відповідач самовільно захопив частину його земельної ділянки. При цьому межі земельної ділянки позивача були погоджені ОСОБА_2 в 2004 році.
Також вказував, що ще до відповідача, скоріше за все, хтось із перших власників будинку АДРЕСА_3 зруйнував свій стовп хвіртки, який стояв поруч із стовпом позивача та був межовим знаком земельної ділянки АДРЕСА_3 та прикріпив свою хвіртку до стовпа огорожі будинку АДРЕСА_1 , який є межовим знаком земельної ділянки позивача. Вважав, що відповідач повинен був вирішити це питання із позивачем, або привести дійсність у відповідність до плану, тобто відновити відсутній межовий стовп, прикріпити свою хвіртку до нього та збудувати свою нову зовнішню огорожу в єдиному стилі за своїм смаком. Але не зважаючи на повідомлення позивача про зміни в плані його земельної ділянки відповідач вирішив, що стовп позивача є його стовпом та частково зруйнувавши переробив та пошкодив сталеву решітку його огорожі.
За його зверненнями до Миколаївської міської ради, голови Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, міського голови Сенкевича О.Ф. щодо неправомірних дій відповідача йому було рекомендовано звернутись до суду. 
Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати відповідача:
- демонтувати огорожу з металопрофілю та фундамент цієї огорожі, які знаходяться між будинками АДРЕСА_4 , а саме розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 ; 
- відновити за власний рахунок межовий знак земельної ділянки АДРЕСА_1 у вигляді одного цегляного стовпа, встановлено зі сторони провулку між житловими будинками АДРЕСА_4 , шляхом розібрання встановленої ним цегляної кладки та здійснення цегляної кладки з цегли, яка за формою та кольором схожа з цеглою в нижній частині стовпа і відремонтувати сталеву решітку огорожі.
У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що встановлена нова огорожа не порушує прав позивача. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 знести власними силами або за власний рахунок самовільно встановлену огорожу з металопрофілю та фундамент цієї огорожі, яка розміщена на земельній ділянці, між будинками АДРЕСА_4 , а саме розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4810136300:05:023:0003.
Зобов`язано ОСОБА_2 відновити власними силами або за власний рахунок межовий знак земельної ділянки АДРЕСА_1 у вигляді одного цегляного стовпа, встановленого зі сторони провулку між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом розібрання встановленої ним цегляної кладки та здійснення цегляної кладки з цегли, яка за формою та кольором схожа з цеглою в нижній частині стовпа і відремонтувати сталеву решітку огорожі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 14147,20 грн.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції пославшись на висновок експерта №125-0016 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 11 квітня 2025 року, виходив з того, що право позивача на володіння та користування частиною належної йому земельної ділянки порушується з боку відповідача, оскільки саме огорожа відповідача накладається на земельну ділянку позивача і при цьому відповідач встановив огорожу між ділянками, розташування якої не відповідає межам земельної ділянки позивача відповідно до даних Державного земельного кадастру, 
Втручання у право власності позивача на земельну ділянку в частині обґрунтованих позовних вимог в даному випадку переслідує легітимну мету щодо захисту безперешкодного права користування позивачем всією своєю земельною ділянкою.
Стосовно пропорційності втручання у право власності позивача на земельну ділянку суд зазначав, що згідно висновку експерта фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер 4810136300:05:023:0003 станом на квітень 2024 року складає - 510,0 кв.м., що на 7,0 кв.м. менше від площі 7,0 кв.м., яка встановлена згідно правовстановлюючого документу, а саме Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 24084050 від 10 липня 2014 року.
На думку суду, пропорційним, ефективним та законним способом захисту прав позивача у цій справі з урахуванням вищенаведених обставин є зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати огорожу з металопрофілю та фундамент цієї огорожі, які знаходяться між будинками АДРЕСА_4 , а саме розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4810136300:05:023:0003 та відновити за власний рахунок межовий знак земельної ділянки АДРЕСА_1 у вигляді одного цегляного стовпа, встановленого зі сторони провулку між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом розібрання встановленої ним цегляної кладки та здійснення цегляної кладки з цегли, яка за формою та кольором схожа з цеглою в нижній частині стовпа і відремонтувати сталеву решітку огорожі.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Єнову Л.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Одночасно просив призначити повторну земельно - технічну експертизу та викликати у судове засідання інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не містить посилань на беззаперечні докази позивача, які вказують на порушення його права власності саме відповідачем, на неможливість користування земельною ділянкою через встановлення нової огорожі та зіпсування стовпу огорожі, який завжди був межею між двома ділянками.
Висновок експерта був зроблений на підставі пояснень позивача та наданих ним документів, які не відображали, що саме є межовими знаками його земельної ділянки. 
Наголошував, що встановив нову огорожу зі своєї сторони від існуючої дерев`яної огорожі, стару огорожу, в тих місцях де вона ще стояла, він не демонтував. Тому твердження позивача, що відповідач змінив межу між земельними ділянками в його сторону на 17 см не є правдою. Зміщення нової огорожі в сторону позивача не було здійснено.
Зауважував, що експертом не досліджувалася земельна технічна документація та геодезичні дані інших прилеглих ділянок. Експерт вказуючи, що площа земельної ділянки №12 на 7,0 кв.м. фактично менша, від площі, що вказана за правовстановлюючими документами, надав суду зрозуміти, що саме ці 7,0 кв.м. відібрав у позивача відповідач, встановивши свою нову огорожу. На думку заявника, без дослідження обох ділянок, не можливо точно визначити чи було відповідачем зайнято недостаючої площі позивача.
Крім того, «Акт встановлення меж земельної ділянки позивача в натурі та прийому-передачі межових знаків під охорону та зберігання» від 2004 року не дали експерту визначити, який вигляд мають встановлені межові знаки, так як в Акті не відображено, що є межовими знаками на межах земельної ділянки та з якого матеріалу вони виконані. Тільки з пояснень позивача експерт зробила висновок, що межовими знаками є стовпи по периметру земельної ділянки позивача, а не на фасадній межі ділянки, в лівій кутовій частині, яка межує з земельною ділянкою відповідача, до якої прикріплена металева хвіртка домоволодіння відповідача. Тільки з пояснень позивача, експерт зробила свій висновок, який заявник вважає необґрунтованим.
Щодо другої позовної вимоги, відповідач наголошував, що спірний стовп до якого прикріплена металева хвіртка та є входом до його домоволодіння завжди вважалася його власністю, яку він відремонтував, а пошкодження сталевої решітки огорожі позивача та приварені до неї першого стовпа нової огорожі та опори електрокабеля, відповідач готовий виправити, відразу як позивач дозволить провести ці роботи зі своєї сторони земельної ділянки.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина четверта статті 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за №3-55 позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва на земельній ділянці розташовані: житловий будинок, зазначений на платі за літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «Г», навіс літ. «Е», душ літ. «Ж», вбиральня літ «З», гараж літ. «И», погріб літ «И пд», тамбур до літньої кухні літ «в», огорожа №2.3.5, споруди №4.1.
Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2014 року посвідченого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3-56 позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810136300:05:023:0003, площею 0,0517 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 4810136300:05:023:0019 площею 0,0203 га на підставі рішення Миколаївської міської ради №47/87 від 16 листопада 2018 року.
Судом першої інстанції встановлено, що спір виник після встановлення відповідачем металевої огорожі на території земельної ділянки позивача.
З приводу дій відповідача щодо встановлення металевої огорожі позивач звертався до Миколаївської міської ради та Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, на що позивачу надано відповіді з рекомендацією звернутися до суду для вирішення питання у судовому порядку.
Відповідно до висновку експерта №125-0016 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 11 квітня 2025 року, судовим експертом Лесків С.А. зроблено наступні висновки:
Земельна ділянка площею - 517,0 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 24084050 від 10.07.2014, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2014 р№3-56 (див. цив. спр. арк. №11,12) знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , який є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2014 р№3-55, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 24080024 від 10.07.2014 (див. арк. цив. спр. №8-10).
Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер 4810136300:05:023:0003 «Технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 станом на 2004 рік» (див. арк. цив. спр. №25,26), земельна ділянка представляє собою неправильний многокутник, який з усіх боків огороджений фізичними огорожами, з розмірами в плані, а саме:
- по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - по прямий - 18,15м.
- по задній торцевій межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_6 - по прямій - 18,03м.
- по лівій бічній межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_7 - по прямій - 28,22м.
- по правій бічній межі з боку АДРЕСА_8 - по прямій - 28,92 м. для визначення фактичних розмірів лінійних меж та площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на місті були виконані сертифікованим інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 станом на квітень 2024 року (див. арк. спр. 196-198).
Відповідно до даних Геодезичної зйомки, виконаної сертифікованим інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 станом на квітень 2024 року (див. арк. цив. спр. №197), фактичні межі та площа Земельної ділянки АДРЕСА_1 площею - 517,0 кв.м. для обслуговування житлового будинку згідно правовстановлюючих документів, складають:
- по фасадній межі з боку АДРЕСА_5 - по прямий - 17,77м., що на - 0,38м. менше від даних ДЗК - 18,15 м.
- по задній торцевій межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_6 - по прямій - 17,67м., що на -0,36м. менше від даних ДЗК- 18,03м.
- по лівій бічній межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_7 - по прямій - 28,35м. — що на 0,13 м. більше від даних ДЗК - 8,22 м.
- по правій бічній межі з боку АДРЕСА_8 - по прямій - 28,62 м., що на - 0,3м. менше від даних ДЗК -28,92 м.
Фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер 4810136300:05:023:0003 станом квітень 2024 року складає - 510,0 кв.м., що на 7,0 кв.м. менше від площі – 7,0 кв.м., яка встановлена згідно правовстановлюючого документу, а саме Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію а власності номер 24084050 від 10.07.2014 (див. арк. спр. №12)
Дослідивши на місці фактичне розташування меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , а також межу суміжного користування між земельними ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , встановлено:
Межа суміжного землекористування, згідно даних ДЗК кадастрового плану вказана як пряма довжиною - 28,22м., фактично вказана межа проходить як з ламаних прямих з незначними відхиленнями в вигляді увігнутості від вертикальної прямої в бік земельної ділянки АДРЕСА_3 з боку земельної ділянки АДРЕСА_1 так і незначні вгнутості в бік земельної ділянки № НОМЕР_1 .
Земельна ділянка площею - 203,0 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4810136300:05:023:0019 на підставі Витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 201010903 від 20.02.2020 знаходиться в користуванні ОСОБА_2 .
Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер 4810136300:05:023:0019 даних ДЗК (технічна документація із землеустрою щодо даного документу (державного акту), що посвідчує право на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_2 , експерту не надана) земельна ділянка представляє собою неправильний многокутник, який з усіх боків огороджений фізичними огорожами, з розмірами в плані, а саме
– по фасадні межі з боку АДРЕСА_5 - по прямий - 5,98 м.
- по задній торцевій межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_6 по прямій - 9,54м.
- по правій бічній межі з боку земель суміжного землекористування по АДРЕСА_9 - по прямій - 28,71м.
- по лівій бічній межі з боку АДРЕСА_7 по ламаних з прямих - 30,69 м.
Дослідивши конфігурацію правої бокової межі земельної ділянки АДРЕСА_3 , яка відповідає згідно даних ДЗК з боку земельної ділянки суміжного землекористування АДРЕСА_1 , встановлено неспіввпадання з лівої боковою межею суміжного землекористування з земельною ділянкою АДРЕСА_10 , тобто між лівою боковою межею земельної ділянки АДРЕСА_1 та є вільна земельна ділянка, яка, згідно даних ДЗК не відноситься ні до земельної ділянки АДРЕСА_3 , ні до земельної ділянки АДРЕСА_1 .
На підставі чого, межа суміжного землекористування між вказаним земельними ділянками, відсутня.
Виходом на місце та дослідженням лівої бокової межі земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер 4810136300:05:023:0003, встановлена наявність двох існуючих огорож, а саме: стара огорожа з дощок по дерев`яним стовпам, який розташований на відстані - 0,75м. від зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , що є порушенням вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»
п. 6.1.41 «...для догляду за будівлями і здійснення їх потокового ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинне бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Та на відстані - 0,12 м. нова огорожа з металевих профільних листів по металевим 10-ти стовпам в бетонних стаканах, висотою - 2,0 м., які встановлені на половині довжини межі (28,35м.:2), т.т. -14,18 м.
Дослідивши «Акт встановлення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в натурі та прийому - передачі межових знаків під охорону та зберігання» «Технічної документації із землеустрою щодо складання документу державного акту), що посвідчує право на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 станом на 2004 рік», який підписаний землекористувачами суміжних земельних ділянок, а саме: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_11 , визначено, що «. ...нами встановлена на місцевості зовнішня межа земельної ділянки, яка зайнята названим землевласником для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_9 .
Поворотні точки зовнішньої межі ділянки закріплені в натурі межовими знаками довгострокового зберігання в кількості 4 штук, які передані під охорону та зберігання замовникам.
Громадянин ОСОБА_4 попереджений про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків згідно ст.211 Земельного Кодексу та ст.56 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Земельна ділянка межує: від А до Б - пров. 1-й Парниковий; від Б до В - земельна ділянка АДРЕСА_12 ; від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_6 ; від Г до А - земельна ділянка АДРЕСА_13 .
Межі, вказані на кадастровому плані М 1:500, який знаходиться у складі технічної документацій із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право на земельну ділянку № НОМЕР_1 по пров. 1 -му Парниковому».
Визначити, який вигляд мають встановлені межові знаки на земельній ділянці АДРЕСА_1 , згідно Акту встановлення меж...., складеного представником ТОВ «ТЕРРА-ЮГ» в «Технічній документації із землеустрою...» не надається можливим, так як в Акті не відображено, що саме є межовими знаками на межах земельної ділянки та з якого матеріалу вони виконані.
З пояснення власника земельної ділянки АДРЕСА_1 , межові знаки є стовпи по периметру земельної ділянки, так на фасадній межі ділянки, в лівій кутовій частині, яка межує з земельною ділянкою АДРЕСА_3 , межовим знаком є стовп, виконаний з червоної цегли на цементному розчині висотою - 2,0м., до якого прикріплена металева хвіртка домоволодіння АДРЕСА_3 . При переробці стовпа з нього була вимурована та пошкоджена сталева решітка домоволодіння АДРЕСА_1 , до якої потім були приварені перший стовп нової огорожі та опора електрокабеля, що підходив до будинку АДРЕСА_3 . це вказано на фото №7,8.
На час дослідження спостерігається виконання ремонтних робіт стовпа, а саме: частково нова кладка з цегли інших розмірів, кольору та фактури в верхній частині стовпа висотою 2,90 м. з наявністю штукатурного шару цементним розчином з вбудованими в верхній та нижній частинах металевих кутів, до яких приварена металева рама, на яку навішана металева хвіртка домоволодіння АДРЕСА_3 .
У судовому засіданні апеляційного суду судовий експерт ОСОБА_5 пояснила, що їй не був наданий проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідача, тому неможна вважати, що спірна огорожа встановлена відповідачем з порушенням межі земельної ділянки позивача, та з`ясування цих обставин потребує призначення додаткової експертизи. Щодо питання фактичних межових знаків між земельними ділянками сторін, то висновок експерта складено лише з пояснень позивача, оскільки визначити, який вигляд мають встановлені межові знаки на його земельній ділянці не надається можливим, так як в Акті не відображено, що саме є межовими знаками на межах земельної ділянки та з якого матеріалу вони виконані. Виходом на місце пошкодження сталевої решітки позивача вона не бачила.
Відповідно до змісту наданого суду апеляційної інстанції представником відповідача акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 26 квітня 2017 року, згідно Проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 4810136300:05:023:0019) ОСОБА_2 , виготовленому ФОП ОСОБА_6 за договором №92-04/17 від 26 квітня 2017 року, який було підписано позивачем без зауважень, убачається, що межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0203 га наданої ОСОБА_2 співпадають зі штучними лінійними спорудами (парканами, опорами огорож та фасадом будівель), чітко виражені в натурі (на місцевості) і тому на бажання користувачів межовими знаками не закріплювались.
Згідно приписів частини третьої статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд увід 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що: «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції вважав за можливе задовольнити клопотання представника відповідача Безродного І.М. про долучення до матеріалів справи Проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 4810136300:05:023:0019) ОСОБА_2 , виготовленому ФОП ОСОБА_6 за договором №92-04/17 від 26 квітня 2017 року, проти задоволення якого у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував позивач та його представник, з приводу якого сторони надавали пояснення, оскільки, як пояснив представник відповідача, він не мав можливості через відсутність цих документів у позивача та необхідність встановлення їх знаходження, надати їх в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що долучені до матеріалів справи документи щодо спірних правовідносин не є новими обставинами, що були встановлені апеляційним судом.
Зазначені докази лише підтвердили обставини, на які посилався відповідач та надавав пояснення позивач і є такими, що надали можливість більш повно та всебічно встановити обставини справи та дати їм належну оцінку. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Відповідно до статті 91 ЗК України власник земельної ділянки зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
З висновку експерта №125-0016 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та пояснень судового експерта Лесків С.А. у засіданні суду апеляційної інстанції не вбачається, що ОСОБА_2 встановив нову огорожу з металевих профільних листів по металевим 10-ти стовпам в бетонних стаканах, з порушенням межі земельної ділянки позивача.
Сама констатація експертом в пункту 3 висновку про наявність двох існуючих огорож між земельними ділянками сторін не є свідченням порушення відповідачем межі земельної ділянки позивача АДРЕСА_1 . 
Клопотань про призначення ще однієї експертизи, з огляду на пояснення судового експерта Лесків С.А. у судовому засіданні, на якому він разом зі своїм представником брав участь, ОСОБА_1 не подавав.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Єнова Л.М. після допиту судового експерта ОСОБА_5 відмовилася від поданого одночасно з апеляційною скаргою клопотання про призначення повторної експертизи та виклик інженера-землевпорядника фізичної особи підприємця ОСОБА_3 .
З урахуванням вкладеного, досліджуючи обставини за яких позивачу, як на його думку, були створені перешкоди з користування належною йому земельною ділянкою, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ним не доведено, що такі перешкоди були створені внаслідок неправомірних дій відповідача, внаслідок порушення межі земельної ділянки.
Тому позов ОСОБА_1 в зазначеній частині не підлягає задоволенню.
Зважаючи на зазначене, що суд апеляційної інстанцій робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі з металопрофілю та фундамент цієї огорожі, які знаходяться між будинками АДРЕСА_4 , а саме розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 .
З огляду на вищевикладене, вимога про відновлення за власний рахунок межового знаку земельної ділянки АДРЕСА_1 у вигляді одного цегляного стовпа, встановленого зі сторони провулку між житловими будинками АДРЕСА_4 , шляхом розібрання встановленої ним цегляної кладки та здійснення цегляної кладки з цегли, яка за формою та кольором схожа з цеглою в нижній частині стовпа і ремонт сталевої решітки огорожі, також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено та судом не встановлено, яким чином облаштована відповідачем цегляна кладка порушує його права.
За таких обставин, висновок суду про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , не може вважатися обґрунтованим, а тому рішення підлягає скасуванню, у відповідності до приписів пунктів 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 14147, 20 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником – адвокатом Єновою Лілією Миколаївною, задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про покладення обов`язку вчинити певні дії.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 07 січня 2026 року.