ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року	Львів	Справа № 460/4118/25 пров. № А/857/32747/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Острозької міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі № 460/4118/25 за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції Поліського округу до Острозької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,
час ухвалення рішення 08 липня 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення 08 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція Поліського округу звернулася в суд з позовом до Острозької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області код ЄДРПОУ 05391005 щодо невиконання делегованих повноважень, а саме не забезпечення організації і здійснення землеустрою на території Острозької міської ради, в частині:
- встановлення в натурі (на місцевості) меж прибережно-захисних смуг на водних об`єктах та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру;
- встановлення в натурі (на місцевості) межі об`єкту природно-заповідного фонду : Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський і Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про нього до Державного земельного кадастру .
Зобов`язано Острозьку міську раду Рівненського району Рівненської області код ЄДРПОУ 05391005 виконати делеговані повноваження, в частині організації і здійснення землеустрою на території сільської ради, а саме:
- встановити в натурі (на місцевості) межі прибережно- захисні смуги водних об`єктів та внести відомості про них до Державного земельного кадастру;
- встановити в натурі (на місцевості) межі об`єкту природно-заповідного фонду: Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський і Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до п. п.13, 15 статті 97 Бюджетного кодексу України, фінансування заходів, пов`язаних програми природоохоронних заходів місцевого значення, регулювання земельних відносин може здійснюватися за рахунок відповідного бюджету. Починаючи з 2020 року, /з часу утворення Острозької міської територіальної громади/ бюджет Острозької міської ради був недостатнім для здійснення зазначених заходів через: пріоритетність фінансування інших нагальних потреб громади (освіта, охорона здоров`я, соціальний захист). На проведення вказаних заходів також вплинула військова агресія російської федерації проти України, оскільки в цих умовах фінансування є досить обмеженим та частина якого була направлена на підтримку армії. Не зважаючи на обмеженість фінансування, Острозькою міською радою було прийнято Програму охорони навколишнього природного середовища Острозької міської територіальної громади на 2022-2026 роки, яка затверджена рішенням ради №561 від 24.12.2021. Відповідач вважає, що обмеження в фінансових ресурсах не може бути підставою для визнання її бездіяльності протиправною. Висловлюють готовність продовжувати роботу з метою виконання делегованих повноважень за умов наявності необхідного фінансування. Бущанський заказник є заказником загальнодержавного значення, що регламентується Законом України "Про природно-заповідний фонд України". Згідно з цим Законом, питання організації та встановлення меж таких об`єктів входять до компетенції органів державної влади, а не місцевого самоврядування. Це є об`єктивною підставою, чому міська рада не уповноважена самостійно здійснювати землеустрій для заказників загальнодержавного значення. Згідно з статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ради здійснюють управління об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення, а не загальнодержавного. Для заказників загальнодержавного значення повноваження належать виключно центральним органам виконавчої влади, зокрема Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів України. Будь-які дії, пов`язані зі встановленням меж заказника загальнодержавного значення, без відповідного рішення або погодження з уповноваженими державними органами, будуть суперечити чинному законодавству. Відповідно до статті 53 цього закону, організація та встановлення меж територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється центральними органами виконавчої влади, зокрема Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України. Місцеві органи самоврядування мають повноваження лише щодо об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Відповідно до Закону України «Про землеустрій»: Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду загальнодержавного значення розробляються та затверджуються за участю державних органів, а не місцевих рад. Встановлення меж таких територій передбачає погодження з відповідними державними органами, що виключає самостійні дії міських рад. Виходячи з наведеного фінансування заходів, пов`язаних із землеустроєм та встановленням меж заказників загальнодержавного значення, здійснюється за рахунок державного бюджету, а не місцевих бюджетів.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Державною екологічною інспекцією Поліського округу на підставі ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.1999 № 339 «Про затвердження Порядку контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади», Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 32 від 20 лютого 2023 року, наказу Державної екологічної інспекції України від 05.12.2023 № 159 «Про затвердження Переліку центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, які планується перевірити у 2024 році», та наказів Державної екологічної інспекції Поліського округу № 325-ОД від 23.05.2024, № 348-ОД від 29.05.2024 в період з 27 травня 2024 року по 05 липня 2024 року здійснено державний нагляд (контролю) за дотриманням Острозькою міською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в частині здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади в присутності Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.03.2025 10 голови Острозької міської ради – Ягодки Юрія Петровича.
Перевіркою встановлено, що Острозька територіальна громада Рівненського району Рівненської області створена внаслідок приєднання до Острозької міської ради двадцяти одної сільської ради: Бухарівської, Білашівської, Верхівської, Вельбівненської, Вілійської, Грем`яцької, Кутянківської, Межиріцької, Милятинської, Могилянівської, Мощаницької, Новомалинської, Новородчицької, Оженинської, Плосківської, Почапківської, Розвазької, Сіянцівської, Тесівської, Української, Хорівської.
На даний момент до Острозької територіальної громади входить 56 населених пунктів.
Загальна площа території громади становить 70,427 тис. га, із загальною кількістю населення – 42222 осіб.
В межах громади знаходяться 47 водних об`єктів (ставки) перелік додається .
Прибережні захисні смуги водних об`єктів, які знаходяться на території Острозької міської ради не встановлені в натурі та не внесені відомості про них до Державного земельного кадастру, що є невиконанням делегованих повноважень, відповідно до підпункту 9 пункту "б" частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У відданні Острозької міської ради знаходяться наступні об`єкти природнозаповідного фонду:
- ботанічний заказник загальнодержавного значення Бущанський, площею 127 га, створений Постановою РМ УРСР № 434 від 02.11.1984.
- ентомологічний заказник місцевого значення Точевицький, площею 2,0 га, створений рішенням облвиконкому № 343 від 22.11.83. «Про віднесення території та об`єктів природно-заповідного фонду області» (зі змінами рішення облвиконкому № 98 від 18.06.1991. «Про впорядкування об`єктів і територій природно-заповідної області»). 
Охоронні зобов`язання на вищевказані об`єкти природно-заповідного фонду наявні в Острозькій міській раді.
Межі території встановлені в натурі, відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру, що є невиконанням делегованих повноважень, відповідно до підпункту 9 пункту "б" частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Отже перевіркою встановлено та в акті №52 від 05.07.2024 зафіксовано, що Острозькою міською радою не забезпечується виконання покладених на неї делегованих повноважень, в частині забезпечення організації і здійснення землеустрою на території Острозької міської ради, а саме:
1. встановлення на місцевості меж прибережно-захисних смуг водних об`єктів та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру;
2. розроблення документації із землеустрою, встановлення меж в натурі ( на місцевості) на об`єкт природно-заповідного фонду: Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський, Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ст. 202 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища”, Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 32 від 20 лютого 2023 року з метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням Острозькою міською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в частині здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади Інспекцією Острозькій міській раді видана вимога №52 від 05.07.2024.
Пунктами 3 та 4 вимоги зобов`язано Острозьку міську раду забезпечити виконання делегованих повноважень щодо організації і здійснення землеустрою на території Острозької міської ради, в частині:
- встановлення на місцевості меж прибережних захисних смуг водних об`єктів та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру;
- встановлення в натурі (на місцевості) меж об`єкту природно-заповідного фонду: Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський і Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про нього до Державного земельного кадастру.
24 жовтня 2024 року Державна екологічна інспекція в межах наданих їй повноважень звернулась з запитом за вих. №5561/5/2-08 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з проханням надати інформації, стосовно об`єктів природно-заповідного фонду, що знаходяться на території Рівненської області.
Відомості до Державного земельного кадастру не внесені, кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташований об`єкт ПЗФ не присвоєно (лист Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області від 08 листопада 2024 року за вих. № 8-17-0.3-6121/2-24).
З метою з`ясування стану виконання делегованих повноважень Острозькою міською радою щодо організації і здійснення землеустрою із вказаних вище питань, Державною екологічною інспекціє Поліського округу на адресу органу місцевого самоврядування було скеровано лист від 04.02.2025 № 662/4.2-07.
Острозькою сільською радою листом від 11.02.2025 № 725/05-15-25 проінформовано Інспекцію про те, що органом місцевого самоврядування не забезпечено виконання делегованих повноважень.
Окрім того, Державна екологічна інспекція Поліського округу також скеровувала листи-вимогу до Острозької міської ради щодо усунення вищевказаних порушень природоохоронного законодавства в частині виконання останньою покладених на неї делегованих повноважень.
Враховуючи, що відповідачем протягом тривалого часу не вживались заходи щодо виконання делегованих повноважень щодо організації та здійснення землеустрою на території сільської ради, представник екологічної інспекції звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Згідно припису ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Статтею 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначена компетенція центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема, щодо повноважень з організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Держекоінспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Державна екологічна інспекція Поліського округу діє на підставі Положення, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 року №32 (далі - Положення), згідно якого Держекоінспекція є міжрегіональним територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується. Повноваження Інспекції поширюються на територію Житомирської та Рівненської областей.
Державна екологічна інспекція Поліського округу у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міндовкілля, дорученнями Міністра захисту довкілля та природних ресурсів, його заступників, наказами Держекоінспекції України, дорученнями Голови Держекоінспекції України, актами Житомирської та Рівненської обласних державних адміністрацій, обласних рад, іншими актами законодавства України, а також Положенням про Інспекцію.
Пунктом 2, розділу 2 Положення встановлено, що Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами – нерезидентами вимог екологічного законодавства, вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.
Також, згідно даного Положення Інспекція є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції (центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів) до повноважень якого, зокрема віднесено здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; за установленням та використанням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також додержанням режиму використання їх територій, а також за додержанням органами місцевого самоврядування вимог законодавства про охорону земель в частині виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, в тому числі на умовах оренди, земельних ділянок.
Одночасно, ст. 7 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що до повноважень Держекоінспекції та її міжрегіональних територіальних органів віднесено здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у частині додержання встановленого законодавством України режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні; виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок.
В свою чергу делеговані повноваження органів місцевого самоврядування в сфері охорони навколишнього природного середовища чітко визначені пунктом б) статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Одним із повноважень у даній сфері, які делеговані органам місцевого самоврядування, є організація та здійснення землеустрою.
Крім того, організація землеустрою віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування статтею 12 Земельного кодексу України та статтями 19, 21 Закону України «Про землеустрій».
При цьому, статтею 26 вказаного Закону України «Про землеустрій» передбачено, що органи місцевого самоврядування можуть виступати замовниками документації із землеустрою Землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил (ст. 181 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про землеустрій").
Окрім того, статтею 182 Земельного кодексу України метою землеустрою визначено, зокрема, створення сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів. Окрім того, пунктом в) статті 183 цього ж Кодексу до основних завдань землеустрою віднесено в тому числі встановлення на місцевості меж територій з особливим природоохоронним і заповідним режимами.
Також, з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин, управлінні земельними ресурсами, організації раціонального використання та охорони земель, здійсненні землеустрою ведеться Державний земельний кадастр (ст. 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Згідно статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення Державного земельного кадастру здійснюється зокрема шляхом внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру за результатами здійсненого землеустрою (ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
В даному випадку варто зауважити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ фактично здійснено розмежування земель державної і комунальної власності, а також встановлено, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, а також те, що органи місцевого самоврядування передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Так, відповідно до частини першої статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Згідно вимог статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
В свою чергу, статті 61 Земельного кодексу України та статті 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності та встановлено відповідні обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг, а саме:
а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;
б) зберігання та застосування пестицидів і добрив;
в) влаштування літніх таборів для худоби;
г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;
г) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки;
е) випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Згідно статті 113 Земельного кодексу України чітко передбачено, що навколо об`єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об`єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарноепідеміологічної захищеності. Частиною 2 даної норми визначено, що у межах зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені.
Одночасно статтею 1 Водного кодексу України визначено, що зона санітарної охорони це територія і акваторія, де запроваджується особливий санітарноепідеміологічний режим, з метою запобігання погіршення якості води джерел централізованого господарсько-питного водопостачання, а також з метою забезпечення охорони водопровідних споруд.
Окрім зазначеного, статтею 93 Водного кодексу України передбачено, що метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму. Частиною 2 даної статті передбачено, що межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.
За приписами ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду, аналогічною є норма ст. 43 Земельного кодексу України.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до ст. 6 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
Статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» серед основних засобів збереження територій та об`єктів природно- заповідного фонду встановлено:
- додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля;
- проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 45 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Цей фонд є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Статтею 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природнозаповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
У ст. 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
У ст. 79 Земельного кодексу України вказано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», проєкт землеустрою це - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про землеустрій», землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
У ст. 20 Закону України «Про землеустрій» вказано, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Підставою для здійснення землеустрою, відповідно до ст. 22 Закону України «Про землеустрій», є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Згідно ст. 25 вказаного Закону, одним із видів документації із землеустрою є проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Статтею 47 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:
а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;
б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;
в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;
г) проведення науково-дослідних робіт;
ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;
д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Проєкти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків на землях та земельних ділянках, що включаються до складу цих територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686 (далі - Інструкція), визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.
Згідно з п.2.1. Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Підпунктом 2.3. розділу ІІ Інструкції визначено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.
Крім того, статтею 60 цього ж Закону на органи місцевого самоврядування покладено обов`язок сприяти охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.
Як вже було встановлено, в акті Державної екологічної інспекції, складеному за результатами проведеної перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства зафіксовано, що Острозькою міською радою не забезпечується виконання покладених на неї делегованих повноважень, в частині:
1. встановлення на місцевості меж прибережно-захисних смуг водних об`єктів та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру;
2. розроблення документації із землеустрою, встановлення меж в натурі ( на місцевості) на об`єкт природно-заповідного фонду: Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський, Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ст. 202 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища”, Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 32 від 20 лютого 2023 року з метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням Острозькою міською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в частині здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади Інспекцією Острозькій міській раді видана вимога №52 від 05.07.2024.
Вказаною вимогою Острозьку міську раду зобов`язано забезпечити виконання делегованих повноважень щодо організації і здійснення землеустрою на території Острозької міської ради, в частині: -встановлення на місцевості меж прибережних захисних смуг водних об`єктів та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру; - встановлення в натурі (на місцевості) меж об`єкту природно-заповідного фонду: Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський і Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про нього до Державного земельного кадастру.
Однак, станом на дату ухвалення рішення судом вимога екологічної інспекцій відповідачем не виконано, доказів протилежного суду не надано, що свідчить, що міською радою допущено протиправну бездіяльність.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача існує обов`язок вжити заходів щодо виконання делегованих повноважень щодо організації і здійснення землеустрою на території острозької міської ради, в частині:
- встановити в натурі (на місцевості) межі прибережних захисних смуг водних об`єктів та внести відомості про них до Державного земельного кадастру;
- встановити в натурі (на місцевості) межі об`єкту природно-заповідного фонду Ботанічного заказника загальнодержавного значення Бущанський і Ентомологічного заказника місцевого значення Точевицький та внесення відомостей про нього до Державного земельного кадастру.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно дост. 316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Острозької міської ради слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Острозької міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року в справі № 460/4118/25 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 30 грудня 2025 року.