ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3243/25 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 подав позов до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 175 від 21.02.2025 року ГУНП в Черкаській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 76 о/с від 06.03.2025 року ГУНП в Черкаській області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 16204 грн, 37 коп, та по день винесення рішення у даній справі.
- рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу звернути до негайного виконання.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані ним накази в частині щодо його притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є протиправними і безпідставними з огляду на відсутність встановлення вини Позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.
При цьому, Позивач посилається на презумпцію невинуватості та зазначає, що його затримання в рамках кримінального провадження не може бути підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування не підтверджується наявність в діях Позивача складу дисциплінарного проступку, за який до нього застосовано спірне дисциплінарне стягнення.
Разом з тим, суд зазначив, що невиконання чи неналежне виконання поліцейським своїх посадових обов`язків та дотримання законодавства під час виконання посадових обов`язків можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок у тих межах, у яких відповідні дії не можуть бути визнані адміністративним чи кримінальним правопорушенням, що віднесено до компетенції інших органів.
Водночас, суд дійшов висновку, що Відповідачем не доведено саме неналежне виконання Позивачем його службових обов`язків та/або порушення норм КПК України при здійсненні службової діяльності.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що дисциплінарне провадження щодо Позивача було розпочато за фактом порушення у відношенні нього кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (одержання неправомірної вигоди).
Апелянт вказує, що вказані обставини щодо затримання Позивача в рамках кримінального провадження, зокрема вимагання неправомірної вигоди, набули розголошення в ЗМІ, зокрема в мережі Інтернет, та викликали суспільний резонанс.
Вказує, що в порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських та Посадової інструкції начальника ВПД № 1, позивач 12.12.2024 та 20.01.2025 використовував свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе. Крім того, позивач не вжив заходів з метою виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_2 , а також не сприяв проведенню службового розслідування, що виразилось у відмові надання пояснень на ряд запитань. Ще в апеляційній скарзі вказано, що свідоме ігнорування позивачем норм законодавства призвело до допущенням позивачем вчинення грубого дисциплінарного проступку, а саме вчинення корупційного правопорушення, що негативно вплинуло на репутацію поліції, оскільки подія набула широкого розголосу в суспільстві. Крім того вказано, що відсутність рішення суду про визнання позивача винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не з підстав притягнення до кримінальної відповідальності, а за порушення службової дисципліни.
Також, апелянт наголошує, що підполковником поліції ОСОБА_1 допущено порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у відсутності вжитих з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень та припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_2 , в порушення вимог ч 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України п. 7 розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893, не сприяв проведенню службового розслідування, що виразилось у відмові надання пояснень на ряд запитань.
Зазначено, що дана подія набула широкого розголосу в суспільстві, негативно вплинула на імідж Національної поліції та підриває віру громадян у спроможність поліції неупереджено, на високому професійному рівні виконувати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю.
Вказує, що особа, дії якої стали підставою для службового розслідування та як наслідок для передання інформації до правоохоронних органів із відкриттям кримінального провадження, не відповідає високим вимогам та стандартам, які висуває законодавець до працівника поліції.
Таким чином, Апелянт наголошує, що саме викладені обставини в їх сукупності стали підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, а не сам лише факт порушення у відношенні нього кримінального провадження.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції, з 01.08.2024 - на посаді начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.
Наказом ГУНП в Черкаській області від 20.01.2025 № 72 призначено службове розслідування за рапортом т.в.о. начальника УГІ ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 від 20.01.2025 № 13рп/48/01-2025.
У ході службового розслідування встановлено: 
20.01.2025 до ГУНП надійшов рапорт т.в.о. начальника УГІ ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 від 20.01.2025 № 13рп/48/01-2025 про те, що 20.01.2025 близько 11.10 год. в рамках кримінального провадження внесеного 11.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 42024000000001236 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), поблизу адміністративної будівлі відділу поліцейської діяльності № 1 (далі - ВПД № 1) Черкаського районного управління поліції (далі - Черкаське РУП) ГУНП, що розташований по пров. Медичний, 7 у м. Черкаси, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (далі - ГСУ ДБР) спільно з працівниками Управління Служби безпеки України у Черкаській області (далі - УСБУ у Черкаській області), під час отримання чергової частини неправомірної вигоди в сумі 25 000 грн. (загальна сума неправомірної вигоди становить 50 000 грн.) затримано начальника ВПД № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 . 
Цього ж дня, тобто 20.01.2025 у рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42024000000001236 від 11.11.2024, працівниками ГСУ ДБР спільно з працівниками УСБУ у Черкаській області, проведено обшуки за місцем проживання підполковника поліції ОСОБА_1 , у службовому кабінеті та обшук власного транспортного засобу вказаного поліцейського. 
Під час проведення обшуку за місцем проживання підполковника поліції ОСОБА_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 , будь-які речі не вилучались. Поряд з цим, у автомобілі марки Volkswagen моделі Passat B7, н.з. НОМЕР_1 , вилучено грошові кошти в сумі 25 000 грн, а у службовому кабінеті, що розташований у адміністративній будівлі ВПД № 1 Черкаського РУП ГУНП виявлено та вилучено грошові кошти: 46 200 грн та 40 доларів США. 
Вказана подія в Черкаському РУП ГУНП зареєстрована до інформаційнокомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІКС ІПНП) за № 4224 від 20.01.2025. 
Також, 20.01.2025 до ГУНП надійшло подання Черкаського управління ДВБ НПУ від 20.01.2025 № 4309-2025 «Про вжиття заходів реагування», в якому зазначено, що до вказаного управління надійшла інформація щодо затримання у процесуальному порядку підполковника поліції ОСОБА_1 , під час отримання частини неправомірної вигоди, працівниками УСБУ в Черкаській області спільно зі слідчими ГСУ ДБР за організацію безперешкодного транспортування безакцизних алкогольних напоїв по території Черкаського району та реалізацію таких напоїв в одному з населених пунктів. Дії підполковника поліції ОСОБА_1 можуть підривати репутацію правоохоронних органів та довіру громадян. 
Згідно ч. 8 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України вказане подання долучено до матеріалів службового розслідування. 
22.01.2025 до Черкаського РУП ГУНП з ГСУ ДБР (вих. № 10-2-02-02-1897 від 22.01.2025) в порядку інформування надійшла копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2025 у справі № 757/2386/25-к про обрання міри запобіжного заходу підполковнику поліції ОСОБА_1 у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном до 19.03.2025 та копія ухвали слідчого судді вище вказаного суду від 21.01.2025 у справі № 757/2387/25-к про відсторонення підполковника поліції ОСОБА_1 від займаної посади терміном до 19.03.2025.
Копії вказаних матеріалів долучено до матеріалів службового розслідування. 
В ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією направлено запит до ГСУ ДБР (від 05.02.2025 № 4610-2025) з проханням надати завірені належним чином копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42024000000001236 та матеріалів кримінального провадження, які стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР та не будуть суперечити вимогам ст. 222 КПК України.
Відповідно до листа слідчого ГСУ ДБР Германа К.Є. від 12.02.2025 № 4610-25/10-2-02- 1953/25 до УГІ ГУНП з метою долучення до матеріалів службового розслідування направлено копію витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 42024000000001236 від 11.11.2024 та копію повідомлення про підозру підполковнику поліції ОСОБА_1 від 20.01.2025. 
Так, згідно витягу з ЄРДР встановлено, що 11.11.2024 центральним апаратом ДБР розпочато кримінальне провадження № 42024000000001236 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У графах «короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» зазначено «до Офісу Генерального прокурора надійшли матеріали Управління СБ України в Черкаській області від 05.11.2024 № 5/1/2835 щодо можливого вчинення службовою особою правоохоронного органу кримінального правопорушення 31.10.2024». У графах «ПІБ потерпілого, заявника» зазначено «матеріали правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень». 
Відповідно до відомостей Повідомлення про підозру від 20.01.2025 підполковник поліції ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме - одержання неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-яких дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. 
05.11.2024 ОСОБА_2 розуміючи протиправний характер дій підполковника поліції ОСОБА_1 , звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до УСБУ в Черкаській області. 
Діючи на виконання висунутої підполковником поліції ОСОБА_1 вимоги, ОСОБА_2 , 20.01.2025 о 10.22 год зателефонував підполковнику поліції ОСОБА_1 та домовився зустрітися з ним того ж дня за адресою: АДРЕСА_2 . 
Того ж дня, 20.01.2025 близько 11.00 год. з попередньою домовленістю з підполковником поліції ОСОБА_1 діючи за вказівкою останнього ОСОБА_2 прибув на паркувальний майданчик біля магазину «Делві» за адресою: м. Черкаси, пров. Медичний, буд. 7, де зустрівся з вказаним поліцейським.
Продовжуючи вчинення своїх злочинних дій, спрямованих на незаконне збагачення шляхом одержання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди, діючи з корисливих мотивів, використовуючи владу та службове становище, підполковник поліції ОСОБА_1 висунув останньому вимогу надати згідно з досягнутою домовленістю неправомірну вигоду в обумовленому раніше розмірі, тобто в розмірі 25 000 грн, які ОСОБА_2 , згідно вказівки підполковника поліції ОСОБА_1 поклав в автомобіль марки Volkswagen модель Passat н.з. НОМЕР_2 , який належить поліцейському та був припаркований поруч з магазином «Делві». 
Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного підполковнику поліції ОСОБА_1 вручено 20.01.2025 о 16.43 год. 
Опитаний у ході проведення службового розслідування підполковник поліції ОСОБА_1 підтвердив факт його затримання працівниками ГСУ ДБР спільно з працівниками УСБУ у Черкаській області у порядку ст. 208 КПК України та зазначив, що з ОСОБА_2 особисто знайомий, однак обставини знайомства повідомляти не захотів. 
Разом з цим, під час опитування, підполковнику поліції ОСОБА_1 запропоновано надати відповіді на наступні запитання: чи надавав йому ОСОБА_2 неправомірну вигоду за забезпечення сприяння щодо здійснення збуту алкогольних напоїв на території Черкаського району без відповідних дозвільних документів; чи повідомляв він про пропозицію та отримання неправомірної вигоди від гр. ОСОБА_2 ; які заходи він здійснював щодо документування та припинення неправомірних дій гр. ОСОБА_2 та чи висловлював він гр. ОСОБА_2 вимогу щодо надання неправомірної вигоди. 
Надавати відповіді на вказані запитання підполковник поліції ОСОБА_1 , відмовився скориставшись своїм правом передбаченим ст. 63 Конституції України. 
На запитання, про надання 03.12.2025 близько 13.00 год вказівки наряду СРПП, які зупинили авто ОСОБА_2 (Volkswagen Crafer, н.з. НОМЕР_3 ), відпустити останнього без вжиття заходів реагування, передбачених законодавством України, підполковник поліції ОСОБА_1 повідомив, що ніяких незаконних вказівок наряду поліції він не надавав, про те, чи телефонував опитуваний 03.12.2024 будь кому з вказаного наряду поліції, він не пам`ятає.
Разом з цим, підполковнику поліції ОСОБА_1 запропоновано пройти психофізіологічне обстеження із застосуванням поліграфа, однак останній відмовився. 
Дисциплінарною комісією направлено запити до сектору документального забезпечення (далі - СДЗ) ГУНП (від 28.01.2025 № 9308-2025), Черкаського РУП ГУНП (від 28.01.2025 № 9304-2025), УОАЗОР ГУНП (від 28.01.2025 № 9553-2025), про отримання інформації з приводу надходження за період з 01.01.2024 по 20.01.2025 (включно) будь-яких повідомлень (звернень) від підполковника поліції ОСОБА_1 щодо пропозиції, обіцянки або надання йому неправомірної вигоди. 
Згідно листів СДЗ ГУНП від 29.01.2025 № 9788-2025, УОАЗОР ГУНП від 31.01.2025 № 10534-2025, Черкаського РУП ГУНП від 31.01.2025 № 10502-2025, за період з 01.01.2024 по 20.01.2025 (включно), жодної інформації від підполковника поліції ОСОБА_1 щодо подій, зазначених у запитах, не надходило. 
Абзацом 2 розділу 1 Посадової інструкції начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, затвердженої 01.08.2024 т.в.о. начальника Черкаського РУП ГУНП полковником поліції ОСОБА_4 (далі - Посадова інструкція начальника ВПД № 1), з якою підполковник поліції ОСОБА_1 ознайомлений 01.08.2024, визначено, що вказаний поліцейський за посадою, підпорядковується безпосередньо начальнику Черкаського РУП ГУНП. 
Опитаний у ході проведення службового розслідування начальник Черкаського РУП ГУНП полковник поліції ОСОБА_5 пояснив, що у період з 01.01.2024 до 20.01.2025 жодної інформації від підполковника поліції ОСОБА_1 з приводу пропозиції, обіцянки або надання неправомірної вигоди останньому, не надходило.
Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. 
Згідно підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», підполковник поліції ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення та може бути притягнутим до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому Законом порядку. 
Посадова особа органу поліції при виявленні певної інформації повинна негайно повідомити про це чергову частину органу поліції. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 580/1415/19. 
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 
Підполковник поліції ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 1 ст. 22, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 2, 3, 6 п. 1 розділу ІІ, абзацу 3 пункту 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, п. 6, абз. 1 п. 7 розділу ІІ Порядку № 100, п 1 розділу 2 Посадової інструкції начальника ВПД № 1, 12.12.2024 та 20.01.2025 використовував свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе, висунув вимогу ОСОБА_2 надати неправомірну вигоду в сумі 25 000 грн та отримав зазначені грошові кошти, при цьому, усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_2 та безпосередньо своїх дій, не відмовився від отримання коштів від ОСОБА_2 , не залучив свідків, у тому числі з числа співробітників, не повідомив про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та свого безпосереднього керівника начальника Черкаського РУП ГУНП полковника поліції ОСОБА_5 , загалом отримавши неправомірну вигоду в сумі 50 000 грн
Дана подія набула широкого розголосу в суспільстві, негативно вплинула на імідж Національної поліції та підриває віру громадян у спроможність поліції неупереджено, на високому професійному рівні виконувати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю.
За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що позивач, достовірно знаючи вимоги чинних нормативно правових актів України та наказів МВС України, Національної поліції України та Головного управління, свідомо ігноруючи норми законодавства, допустив вчинення грубого дисциплінарного проступку, а саме вчинення корупційного правопорушення у зв`язку із чим запропоновано до ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області № 175 від 21.02.2025 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні ч. 1 ст. 22, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції", пунктів 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 6, 13 ч. 3 ст. 1, ч. 5 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 2, 3, 6 пункту 1 розділу II, абзацу 3 п. 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 6 та абзацу 1 п. 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893, пункту 1 розділу 2 Посадової інструкції начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, затвердженої 01.08.2024 т.в.о. начальника Черкаського РУП ГУНП полковником поліції ОСОБА_4 , застосовано відносно начальника відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Згідно наказу ГУНП в Черкаській області № 76 о/с від 06.03.2025 позивач звільнений зі служби в поліції за п. 6 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивач, вважаючи протиправними зазначені накази, звернувся до суду з цим позовом.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), «Про запобігання корупції» 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила № 1179), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок № 893), Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (далі - Порядок № 1104), Порядком зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, вилучених з обігу, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 07.05.2008 № 422 (далі - Порядок № 422).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.
У ст. 3, ч. 1 ст. 8 Закону № 580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".
Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з частиною першою статті 64 Закону № 580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Статті 22, 24 Закону № 1700-VII передбачають заборону особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
У статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
У п. 1 Порядку № 1104 визначено, що цей Порядок регламентує правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Згідно зі статтею 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Згідно із пунктом 3 статті 14 цього Статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (пункт 4 статті 14 Статуту).
Підстави призначення службового розслідування передбачені пунктом 2 Порядку № 893, згідно з яким службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.
У статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.
Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
Відповідно до частини першої розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.
Відповідно до пунктів 6, 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що до поведінки особи, яка проходить службу в поліції, ставляться спеціальні вимоги, яких вона повинна дотримуватися як під час виконання своїх службових обов`язків, так і в позаслужбовий час, у повсякденному житті.
Разом з тим, законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення особи, яка проходить службу в Національній поліції, до дисциплінарної відповідальності. Зазначена процедура, зокрема передбачає необхідність призначення та проведення службового розслідування для встановлення наявності або відсутності підстав для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Водночас, слід враховувати, що самостійною підставою для звільнення особи зі служби в поліції законодавством визначено дисциплінарний проступок, що полягає у вчиненні дій, які підривають авторитет поліції, та/або порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських.
Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду.
Тобто, наявність кримінального провадження, порушеного стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 та у від 22.01.2019 у справі № 800/547/17.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 07.10.1987 (заява № 11882/85) та від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway» («Рінґвольд проти Норвегії) (заява № 34964/97), в яких Суд зазначив, що притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, не є порушенням статті 6 Конвенції, а також, що гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі, а відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні та інші провадження.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що службове розслідування відносно Позивача було порушено та проведено у зв`язку з надходженням рапорту т.в.о. начальника УГІ ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 від 20.01.2025 №13рп/48/01-2025 щодо вчинення окремими поліцейськими ГУНП порушеннь службової дисципліни, що мають ознаки дисциплінарного проступку.
Водночас під час відповідного службового розслідування, окрім факту порушення відносно Позивача кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою), повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, Дисциплінарною комісією також було встановлено, що зазначене кримінальне провадження та дії Позивача викликали суспільний резонанс, поширення у всесвітній мережі «Інтернет», що негативно впливає на рівень довіри населення до поліції.
Колегія суддів зазначає, що наведені обставини, а саме поширення в ЗМІ інформації, що зменшує рівень довіри населення до поліції та шкодить авторитету поліції, у їх сукупності свідчать про неналежне виконання Позивачем покладених на нього службових обов`язків та порушення ним вимог пп. 1 п. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, ч. 1 ст. 24 Закону № 1700-VII, ст. 1 Дисциплінарного статуту, а також Правил етичної поведінки поліцейських та Порядків № 422, № 1104.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що саме вказані обставини стали підставою для висновку Дисциплінарної комісії про порушення позивачем службової дисципліни та наявність підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, а не саме лише факт здійснення у відношенні Позивача кримінального провадження.
Тому відсутність вироку у кримінальному провадженні, порушеному щодо Позивача, жодним чином не спростовує правомірності оскаржуваних ним наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби.
Також, аналізуючи всі доводи учасників справи та перевіряючи оскаржувані Позивачем накази на відповідність вищевикладених нормам чинного законодавства, суд апеляційної інстанції також відзначає й те, що при складанні висновку службового розслідування та обранні виду дисциплінарного стягнення Відповідачем було враховано особу позивача.
Водночас установлені вище факти грубого порушення Позивачем службової дисципліни, наслідки його дій, що полягають не лише в неналежному виконанні службових обов`язків, а й у завданні шкоди авторитету органам поліції та рівня довіри населення до поліції, навіть за вказаної характеристики особи Позивача та за відсутності обтяжуючих обставин, є достатньою та безумовною правовою підставою для застосування до нього найтяжчого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
У контексті аналізу вказаного питання судова колегія зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження Позивачем не було надано жодних належних і допустимих у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказів, які б спростовували обставини, установлені у висновку службового розслідування та вказані судом вище.
Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що під час проведення службового розслідування, Дисциплінарною комісією було забезпечено позивача можливість реалізувати своє право на надання письмових пояснень щодо обставин, що були предметом перевірки, але Позивач таким правом не скористався і жодних пояснень, зокрема таких, які б доводили правомірність його поведінки, не надав.
Втім, реалізація особою, наданих їй прав, залежить від її власного волевиявлення.
Водночас вказане у сукупності з іншими обставинами цієї справи свідчить про дотримання Відповідачем порядку проведення службового розслідування та притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення. Такий висновок суду першої інстанції зроблений без належної оцінки всіх фактичних обставин справи, з порушенням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, а також із неправильним застосуванням норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані накази були прийняті уповноваженим суб`єктом у межах наданих йому повноважень та з дотриманням встановленої законом процедури. При цьому суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, поданим відповідачем, та не врахував характер і ступінь допущених позивачем порушень службової дисципліни, які стали підставою для застосування до нього відповідних дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з установленими у справі фактичними обставинами та не відповідають вимогам законодавства, яке регулює порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин підстави для визнання оскаржуваних наказів протиправними та їх скасування були відсутні.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності прийняття Відповідачем наказів.
Отже, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення безз дотриманням норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування. 
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції- скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року-скасувати та прийняти нову постанову, якоюу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Т.Р. Вівдиченко 

В.В. Файдюк

Повне судове рішення складено « 14» січня 2026 року.