ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/404/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4877/25 Категорія: 310020000 	Єщенко О.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді секретар 	Василенко Л.І., Карпенко О.В. Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача – адвоката Гуравської В.Ю. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2025 (повний текст складено 17.11.2025, суддя в суді першої інстанції Єщенко О.І.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, 

 
в с т а н о в и в :

у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаними позовом до ОСОБА_2 , яким просила: 
-збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; 
-збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; 
-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на двох дітей, яка утворилась за період з 17.10.2024 по даний час, на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., в розмірі 74 030,00 грн; 
-стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення зі сплати аліментів та додаткових витрат на двох дітей, яка утворилась за період з 17.10.2024 по даний час на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., в розмірі 74 030,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено про те, що сторони згідно свідоцтв про народження є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем у справі.
Згідно договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1931, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 6 000,00 грн. щомісяця, з розрахунку 3 000,00 грн. на кожну дитину та брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом, тощо) п. 3 Договору). За домовленістю батьків, додаткові витрати на дітей сплачуються батьком щомісяця в сумі 2 000,00 грн., з розрахунку 1 000,00 грн. на кожну дитину, шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними в п. 2 даного Договору.
Проте, життям, здоров`ям дітей відповідач не цікавиться, участі у вихованні дітей не приймає, аліменти не сплачує (єдиний раз сплатив у липні 2025 в розмірі 5 970,00 грн.), ні розвитком, ні здоров`ям дітей не займається, вільний час не проводить. Домовитися про будь-які моменти спільного виховання та життя дітей з відповідачем неможливо.
Відповідно до розділу 8 Договору про надання освітніх послуг за № 53 від 17.04.2024 укладеного між ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_6 , та приватним закладом дошкільної та загальної середньої освіти «Українська дитяча академія» вартість освітньої послуги складає: щорічний благодійний внесок – 3 500,00 грн. та оплата за надання освітніх послуг в межах календарного місяця – 6 750,00 грн. Договір діяв до 31.06.2025. Аналогічний договір був укладений батьком ОСОБА_2 і щодо доньки ОСОБА_3 .
Згідно виписки АТ «Райффайзен Банк» за період з 21.11.2023 по 11.04.2024 ОСОБА_2 сплачував за освітні послуги дітей в розмірі 6 800,00 грн. щомісячно за кожну з доньок, проте, 09.04.2025 ОСОБА_2 розірвав договір за згодою сторін, про що свідчить його підпис на останньому аркуші договору. Цього ж дня позивач вимушена була укласти нові договори про надання освітніх послуг за № 98 та № 99 на період до 31.06.2025, щоб не травмувати дітей морально та в середині навчального року не переводити дітей до іншого ДНЗ в новий колектив. Крім того, даний навчальний заклад має безпечне укриття, з огляду на введення військового стану на території держави.
Враховуючи, що на момент укладення договору між сторонами відповідач добровільно сплачував за навчання дітей в приватному ДНЗ, тому аліменти на утримання дітей були визначені у розмірі по 3 000,00 грн. на кожну дитину, проте з 09.04.2025, коли ОСОБА_2 перестав виконувати всі свої батьківські обов`язки щодо доньок, відповідно аліменти у визначеному у Договорі розмірі не покривають навіть витрати на оплату за навчання дітей. Крім того, дітям потрібно купувати їжу, одяг, ліки, іграшки, книжки, оплачувати розваги та відвідування гуртків.
При цьому окрім двох малолітніх доньок позивач ОСОБА_1 має на утриманні ще малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, на утримання матері – ОСОБА_1 перебуває троє малолітніх дітей.
Відповідач на праві приватної власності має дороговартісні транспортні засоби та його річний дохід батька складає декілька мільйонів гривень. Враховуючи те, що відповідач взагалі не цікавиться дітьми, їхнім розвитком, станом здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання та забезпечення дітей всім необхідним, перекладаючи повністю виконання всіх батьківських обов`язків на матір дітей – ОСОБА_1 , яка вимушена працювати, забезпечувати дітей та ще й займатися вихованням і здійснювати догляд за трьома малолітніми дітьми, постала необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 15 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2025 позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на двох дітей, яка утворилась за період з 17.10.2024 по даний час, на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., в розмірі 74 030 (сімдесят чотири тисячі тридцять) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення зі сплати аліментів та додаткових витрат на двох дітей, яка утворилась за період з 17.10.2024 по даний час на підставі Договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., в розмірі 74 030 (сімдесят чотири тисячі тридцять) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки суд виходив з того, що після укладення Договору про сплату аліментів та додаткових витрат на утримання двох доньок з 17.10.2024 у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим у ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, що зумовлює стягнення неустойки, зокрема, і з огляду на п. 9 договору, укладеного між сторонами. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині зміни розміру аліментів суд вказав, що звертаючись до суду із даним позовом, посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду переконливих доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Гуравська В.Ю. 22.12.2025 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог. Скаржник зазначає, що судом було встановлено, і не заперечувалось сторонами, що відповідач проживав з дітьми (утримання яких є предметом спору в даній справі) в період з 17.10.2024 на дату укладення договору про сплату аліментів на дітей до 09.04.2025 до фактичного припинення спільного проживання сторін у даній справі, відповідно, надавав утримання дітям, займався їх розвитком та вихованням. Проте, дані обставини не були враховані судом при ухваленні оскаржуваного рішення, як і те, що аліменти можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і хто бере активну участь у її вихованні та це суперечить вимогам Закону. Отже у суду були відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у період, коли діти проживали разом з батьком з жовтня 2024 року по квітень 2025 року. 
Також в апеляційній скарзі вказується на те, що сума коштів, які батько витрачав на оплату вартості навчання дітей, перевищує суму коштів, які він мав сплачувати на їх утримання. Загалом було сплачено понад 140 000 гривень. Крім того, проживаючи разом з дітьми, батько придбавав також необхідні дітям речі, продукти, іграшки та одяг. Відповідач по справі вважає свої зобов`язання з надання утримання двом неповнолітнім донькам виконаними в повному обсязі. Крім того, у період з липня 2025 року по даний час аліменти за Договором сплачено згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи (крім аліментів на січень 2026 року, квитанція про сплату яких додається до матеріалів скарги).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить у її задоволенні відмовити повністю, рішення суду в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки залишити без змін, та ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів на утримання доньок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до 10 00,00 грн. на кожну щомісячно до досягнення ними повноліття.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками вказані: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками вказані: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_10 .
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2025 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (станом на день розгляду справи відсутні відомості про набрання рішенням законної сили).
Відповідно до відомостей про осіб, місце проживання яких було зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 в період з 07.06.2024 по 10.06.2025, то такими є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з актом про встановлення фактичного місця проживання від 11.06.2025, складеним комісією у складі старости Городецького старостинського округу Балюка Руслана Олександровича, діловода Городецького старостинського округу О.Кузьменко та сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з листопада 2020 по 07.06.2024 (дату реєстрації даної адреси) разом зі своїми дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Відповідно до договору про надання освітніх послуг за № 98 від 09.04.2025, укладеного ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , та Приватним закладом дошкільної та загальної середньої освіти «Українська дитяча академія», в розділі «8. Порядок розрахунків» зазначається, що вартість освітньої послуги складає: щорічний благодійний внесок – 3 500 грн та оплата за надання освітніх послуг в межах календарного місяця– 6 750,00 грн. Договір діє до 31.06.2025.
Відповідно до договору про надання освітніх послуг за № 99 від 09.04.2025, укладеного ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , та Приватним закладом дошкільної та загальної середньої освіти «Українська дитяча академія» в розділі «8. Порядок розрахунків» зазначається, що вартість освітньої послуги складає: щорічний благодійний внесок – 3 500 грн та оплата за надання освітніх послуг в межах календарного місяця – 6 750,00 грн. Договір діє до 31.06.2025.
Згідно з актом огляду об`єкта (будівлі, споруди, приміщення) щодо можливості його використання для укриття населення як найпростішого укриття від 28.08.2024 ПЗД «Українська дитяча академія» має безпечне укриття.
Відповідно до договору про сплату аліментів на дітей від 17.10.2024, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1931, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали даний договір про те, що встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 6 000 грн щомісяця, з розрахунку 3 000 грн на кожну дитину.
Відповідно до п. 3 Договору, крім сплати суми аліментів, зазначених у п. 2 даного Договору, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом, тощо). За домовленістю батьків, додаткові витрати на дітей сплачуються батьком щомісяця в сумі 2 000,00 грн., з розрахунку 1 000,00 грн. на кожну дитину, шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними в п. 2 даного Договору.
Згідно з ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 27.05.2025 за ОСОБА_2 визнано право приватної власності на: транспортний засіб марки RENAULT MAGNUM DXI 460, вартістю 500 000 гривень; транспортний засіб марки LAG GSA-24, вартістю 500 000 гривень; транспортний засіб марки DAF FT XF 105.410, вартістю 300 000 гривень; транспортний засіб марки KOEGEL SN 24, вартістю 300 000 гривень; транспортний засіб марки MAN TGA 1, вартістю 300 000 гривень; транспортний засіб марки REISCH, вартістю 300 000 гривень; транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT 2017 року випуску, вартістю 800 000 гривень та корпоративні права на Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедрий двір» (100 % статутного капіталу).
Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.06.2024 наказано стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та небільше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Такими є встановлені судом обставини. За доводами позивача відповідач не виконує своїх зобов`язань зі сплати аліментів згідно із нотаріально посвідченим договором, крім того відповідачем розірвано договір із ДНЗ зі сплати освітніх послуг доньок, що зумовило необхідність сплачувати такі витрати позивачем, а також наявність на утриманні позивача ще однієї малолітньої дитини, зважаючи на матеріальний стан відповідача, свідчить про наявність підстав для зміни розміру аліментів на дітей та зумовило звернення позивача із даним позовом до суду.
Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Тобто обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.
Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша - третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Отже, нормами сімейного законодавства передбачено можливість врегулювання між батьками дитини питань щодо сплати аліментів за домовленістю на підставі укладеного між ними нотаріально посвідченого договору.
Принцип свободи договору відповідно до статті 6, частини першої статті 626, статті 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Разом з тим, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.
Договір є універсальним регулятором приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (постанова ВС від 13.09.2023, справа № 759/1534/18).
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або за домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна стану здоров`я платника аліментів як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20.
Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Пунктом 23 вище згаданої постанови Пленуму ВСУ судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 і ця судова практика є незмінною.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 127/21323/17 (провадження № 61-8597св18) зроблено висновок про те, що закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками). Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у цій справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Так, сторони відповідно до положень ст. 189 СК України 17.10.2024 уклали між собою договір про сплату аліментів на дітей та вказаним договором було визначено розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати на утримання дітей в розмірі 6 000 грн щомісяця, з розрахунку 3 000 грн на кожну дитину та додаткових витрат у розмірі 1 000 грн щомісячно на кожну дитину. Відтак, з цієї дати у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів на підставі Договору про сплату аліментів та додаткових витрат на утримання двох малолітніх доньок. 
Зважаючи на те, що між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, правовідносини, що виникли між сторонами мають договірний характер, а отже регулюються не лише нормами Сімейного кодексу України, а й загальними положеннями Цивільного кодексу України про правочини та договори.
Зокрема, згідно з до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Отже, оскільки відповідач належним чином умови договору не виконував у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 74 030,00 грн. = (8 000,00 грн щомісячний платіж * 10 місяців – 5 970,00 грн. сплачених коштів), тобто сума, яка згідно з договором підлягала сплаті відповідачем на користь позивача щомісячно.
На противагу доводам апеляційної скарги, що відповідачем у період з липня 2025 року по даний час аліменти за Договором сплачено згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд зауважує, що до відзиву на позовну заяву представником відповідача надано квитанції за серпень-жовтень 2025 року, при цьому з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 14.08.2025, тобто фактично проплати за договором йшли вже після звернення до суду за вирішенням спору . Також при стягненні заборгованості зі сплати аліментів з відповідача судом першої інстанції, кошти, сплачені ним у сумі 5 970,00 грн. судом не враховані. 
Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що у суду були відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у період, коли діти проживали разом з батьком з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, оскільки сплата аліментів між сторонами у цій справі передбачена саме умовами нотаріально посвідченого договору. 
Також в апеляційній скарзі вказується на те, що сума коштів, які батько витрачав на оплату вартості навчання дітей, перевищує суму коштів (140 000,00 грн.), які він мав сплачувати на їх утримання. Однак такі доводи не є прийнятними для скасування рішення у справі, оскільки договір про надання освітніх послуг не стосується стягнення аліментів і є окремим договором.
Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, адже представник відповідача висловлював їх у відзиві на позовну заяву, яким судом дана належна аргументація з посиланням на норми права, з такими висновками суду погоджується і суд апеляційної інстанції.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що позивач у відзиві на апеляційну скаргу, крім іншого, просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів на утримання кожної з доньок до 10 000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Судом апеляційної інстанції такі вимоги не можуть бути прийняті до розгляду, адже вони висловлені у відзиві на апеляційну скаргу, при цьому позивач у справі своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду від 17.11.2025 у встановленому Законом порядку не скористалася. 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2025 у цій справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 21.01.2025.

Суддя-доповідач

Судді