Справа № 541/3721/25
Номер провадження 2/525/63/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

02 лютого 2026 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І., 
за участю  секретаря Лопатки О.В.,
представника позивача Мунтяну І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -
встановив:
У вересні 2025 року представник позивача адвокат Мунтяну Ігор Івановича через систему "Електронний суд" звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25 червня 2025 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № КП 250625 про купівлю-продаж обладнання. Відповідно до п. 5 Договору продавець зобов`язується поставити товар згідно специфікації, вказаної у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного Договору протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з дня отримання від покупця передоплати за товар. Відповідно до платіжної інструкції №2.198034305.1 від 27.06.2025 було перераховано 220000,00 грн. на реквізити відповідача. Останнім днем виконання зобов`язань було 27 серпня 2025 року, однак, станом на дату подачі позову виконавцем не здійснено поставки товарів за договором, що є порушенням п. 5.1 Договору. Відповідно до вимог ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Станом на дату подачі позовної заяви порушено з боку відповідача договірні відносини відповідно до Договору. Враховуючи вищевикладене представник позивача просить суду стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 220000,00 грн. та судові витрати.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.09.2025 цивільну справу № 541/3721/25 передано до Великобагачанського районного суду Полтавської області за підсудністю (а.с. 14).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 цивільну справу № 541/3721/25 передано на розгляд судді Ячалу Юрію Івановичу (а.с. 18).
Ухвалою суду від 27.10.2025 по справі відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21).
Ухвалою суду від 26.11.2025 року підготовче судове засідання по справі відкладено та зобов`язано позивача по справі усунути недоліки позовної заяви до початку підготовчого судового засідання, роз`яснивши позивачу та представнику позивача, що у разі не усунення виявлених недоліків у зазначений строк позовна заява буде залишена без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 32). 
27 листопада 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мунтяну І.І. направив до суду через систему "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 38).
Ухвалою суду від 19.12.2025 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 57).
Представник позивача адвокат Мунтяну І.І. в судовому засідання позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені в позовній заяві.
Позивача ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився (а.с. 64), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився (а.с. 67), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи сторін, викладені у позові та письмових заявах по суті справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини сторін спору.
Згідно частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 25 червня 2025 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу обладнання № КП 250625 (а.с. 74-75).
Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити обладнання, назване в подальшому "товар", у кількості відповідно до специфікації (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною даного Договору (а.с. 74).
Відповідно до п 3 Договору передбачена ціна Договору та повна вартість товару, зазначені у Додатку № 1 до Договору визначається в національній валюті України – гривні. Враховуючи, що ціна товару включає імпортну складову, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України, сторони домовилися визначити грошовий еквівалент зобов`язання з оплати товару в іноземній валюті, а саме в доларах США, згідно даних на міжбанківському валютному ринку України. Ціна на товар може змінюватися уу зв`язку зі зміною курсів валют (а.с. 74).
Відповідно до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25 червня 2025, сума передоплати по Договору становить 3325 доларів США від загальної вартості товару на час підписання Договору та становить: 139650,00 грн. Загальна вартість товару згідно з цим договором становить 6650 доларів США, в еквіваленті 1 долар США дорівнює 42,00 грн., станом на 25.06.2025, згідно даних на міжбанківському валютному ринку України (а.с. 76).
Вищезазначений Договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25 червня 2025, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 , було підписано за допомогою електронного цифрового підпису у сервісі Вчасно, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи, головуючий особисто переконався в достовірного даних підписів сторонами.
Позивачем ОСОБА_1 на виконання умов Договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025, перераховано на рахунок відповідача ФОП ОСОБА_2 сплату за першу частину договору у розмірі 220000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2.198034305.1 від 27.06.2025 (а.с. 8).
Відповідач ФОП ОСОБА_2 всупереч умовам Договору, протягом 60 робочих днів з дня отримання від покупця передоплати за товар, поставку товару не здійснив, а отже порушив п.5.1 – п.5.3 Договору, за яким продавець зобов`язується поставити товар згідно специфікації, вказаної в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного Договору протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з дня отримання від покупця передоплати за товар (зворотний а.с. 74).
Зважаючи на викладене, відповідачем порушено умови договору в частині зобов`язання, передбаченого п.5.1 – п.5.3 Договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025.
Відповідно до п. 8.1 мовами договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025 передбачено, що перебіг строку виконання сторонами зобов`язань за Договором може бути призупинений тільки в разі настання обставин непереборної сили (а.с. 75).
При цьому, згідно п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за даним Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України (а.с. 75).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, мають укладатися у письмовій формі (пункт 3 частини 1 статті 208 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З огляду на наведені норми, враховуючи наявність електронних цифрових підписів сторін на договорі № КП 2506625 купівлі-продажу від 25.06.2025 та на додатку № 1 до договору № КП 2506625, суд приходить до висновку про те, що передача товарно-матеріальних цінностей відповідно до додатку № 1 до договору № КП 2506625 від 25.06.2025 відбулась, оскільки за змістом та правовою природою даний додаток є товаророзпорядчим документом.
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір, відповідно до статті 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 ЦК України).
Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Отже, між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з купівлі-продажу товарів шляхом складення та підписання додатку № 1 до договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025 на суму 6650 доларів США.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина 1 статті 656 ЦК України).
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Частинами 1-3 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Додаток № 1 до договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025 не містить посилання на безоплатний характер переданого відповідачу товару, тому вчинений правочин з купівлі-продажу, оформлений вищезазначеним додатком, є двостороннім, реальним та відплатним.
Це означає, що у сторін правочину за Додатком № 1 до договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025 виникли обопільні права та обов`язки, притаманні правочинам цього виду, зокрема з передачі товару продавцем та його оплати покупцем.
В силу положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Отже, між сторонами спору склалось зобов`язальне правовідношення з купівлі-продажу товарів за Додаток № 1 до договору купівлі-продажу № КП 250625 від 25.06.2025. 
Судом встановлено, що сторони правовідносин визначили валютою грошового зобов`язання по згаданому Додатку № 1 до договору купівлі-продажу долар США.
В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в валюті зобов`язання із зазначення його гривневого еквіваленту.
Надаючи оцінку вищевказаному, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В силу принципу свободи договору сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для сторін (статті 629 ЦК України).
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.
Наведена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі №910/10191/17.
Крім того, за змістом пунктів 50-52 постанови від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вбачається, що належним виконанням грошового зобов`язання є його виконання у валюті зобов`язання.
У постанові Великої Палати від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц зроблено висновок про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу правових норм статтей 524, 533 ЦК України, частини 4 статті 5 Декрету № 15-93 Велика Палата Верховного Суду робить висновок про те, що гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України)". Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина 2 статті 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 ЦК України).
Отже, позивачем як покупцем було внесено кошти як авансовий внесок на підставі умов договору у сумі 220000,00 грн., а продавець мав доставити товар за адресою покупця з доплатою різниці від ціни товару.
Порушення зобов`язань врегульовано ст. 610, 611, 693 ЦК України, зокрема право на повернення коштів як попередньої оплати за товар у наслідок порушення зобов`язання.
Разом з тим, суд зазначає, що за п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.
Отже, вимога про стягнення коштів у сумі 220000,00 грн., як сплата позивачем авансового внеску, підлягає до задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) в розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.509, 610, 626, 629, 656, 662, 663, 664, 692 ЦК України, ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -
вирішив:
Позов  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь  ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , заборгованість за договором купівлі-продажу № КП 250625 від 25 червня 2025 року в сумі 220000,00 (двісті двадцять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь  ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати в сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) в рахунок відшкодування витрат на судовий збір.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 10.02.2026 року.

Суддя            Ю.І. Ячало