П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10  грудня 2025 року                                                                       м. Київ
 
Справа № 759/18287/24
Провадження №22-ц/824/15724/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 10 грудня  2025
Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
                                    суддя-доповідач   Стрижеуса А.М., 
                                    суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                    секретаря: Желепи В.В. 
 
сторони:         позивач           ОСОБА_1 
відповідачі     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану  адвокатом Божко Тетяною Борисівною,  на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року, постановлену у складі судді Кравченка Ю.В.,- 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2024 року   ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року заяву представника відповідачки, ОСОБА_3 -  адвоката Грицика Д.С., про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задоволено  повністю.
Провадження у справі № 759/18287/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивачки не заперечувалаила, що ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року має безперешкодний доступ до спірної квартири. Суд також ураховує, що речі, які знаходяться в квартирі не становлять для відповідачів цінності, що вони підтвердили відповідними заявами.
За таких обставин, суд констатує, що станом на день розгляду клопотання між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження у справі належить закрити. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Божко Т.Б.  - подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм  процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києв від 21 липня 2025 року,  направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 Зокрема зазначає про те, що  суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, в результаті чого порушені норми процесуального права що є підставою для скасування ухвали суду. 
Станом на дату винесення оскаржуваної ухвали підготовче провадження не було закінчено та справа не була призначена до судового розгляду по суті.
Відповідач ОСОБА_2 двічі подавав в межах даної справи зустрічну позовну заяву про визнання недійсним стягнення на предмет іпотеки, скасування права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування запису про право власності, яка не прийнята судом і повернута йому 22 січня 2025 року через процесуальні недоліки.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 визнавав факт користування його родиною квартирою АДРЕСА_1 і вважав, що вони на це мають право.
01 березня 2025 р. представники ОСОБА_1 у присутності працівників поліції, в.о. голови ЖБК «Академічний 17» ОСОБА_4 зайшли до квартири.
Разом з тим, повноцінно користуватися житлом не можливо, оскільки у квартирі знаходяться майно, речі та меблі, які належать відповідачам. На прохання забрати свої речі в усній формі по телефону ОСОБА_3 не реагує, листи, адресовані їй та чоловікові ОСОБА_2 не отримуються, тобто своїми діями відповідачі підтверджують існування спору та обґрунтованість претензій позивачки.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 в межах даної справи подано до суду:
-           заяву про зміну позовних вимог, а саме: усунення перешкод в користуванні майном, виселивши відповідачів, шляхом звільнення приміщення від речей та майна, належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
-           клопотання про об`єднання даної справи із судовою справою № 759/4920/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення збитків (упущеної вигоди) за використання кв. АДРЕСА_1 без правових підстав.
Водночас всупереч норм процесуального права, а саме ч.1 ст. 189 та ст. 197 ЦПК України,   судом першої інстанції не вирішено питання щодо прийняття до розгляду заяви про зміну позовних вимог, розгляду інших клопотань позивача, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
При цьому, спір між сторонами існував як на час відкриття провадження у справі так і на даний час, існує ряд неврегульованих майнових питань, тому не можливо закривати провадження по справі з підстав відсутності предмету спору.
Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права: 
- винесено ухвалу про закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, при проведенні підготовчого судового засідання, а не в судовому засіданні;
- не враховано, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, можливо лише, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.
У відзиві на апеляцій скаргу ОСОБА_2   посилаючись на законність та обґрунтованість  оскаржуваної ухвали просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суд першої інстанції без змін. 
Зазначає, що відповідачі на даний час  взагалі не мають жодного доступу до спірної квартири. Станом на 21 липня 2025 року відповідачі в квартирі не знаходяться, речи  їм не належать, не потрібні, а тому суд обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки не має кого виселяти зі спірної квартири та відсутні перешкоди в розпорядженні майном.  
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Божко Т.Б. підтримала доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 адвокат Грицик Д.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу,колегія суддів дійшла наступного висновку.
Встановлено, що вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
21 березня 2025 року представник відповідачки, ОСОБА_3 , адвокат Грицик Д.С., через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про закриття провадження у справі.
Мотивував заяву тим, що:
- предметом позову є вимога про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з указаної квартири;
- 01 березня 2025 року позивачка увійшла до квартири; відповідачі з моменту відкриття провадження у справі в квартирі не перебувають; жодних перешкод у користуванні квартирою позивачці не чинять;
- наведене свідчить про відсутність між сторонами предмета спору.
Позивачка проти задоволення клопотання заперечила.
У запереченнях представник позивачки зазначила, що:
- 01 березня 2025 року представник позивачки, ОСОБА_5 , в присутності працівників поліції, в.о. голови ЖБК «Академічний 17» та в її присутності увійшов до квартири, встановив нові замки та сигналізацію;
- водночас повноцінно користуватися квартирою позивачка не може, адже в квартирі наявні речі відповідачів; на прохання представника позивачки забрати ці речі відповідачі не реагують;
- наведене свідчить про наявність спору між сторонами.
30 квітня 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій  просила усунути перешкоди у користування нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , висиливши відповідачів, шляхом звільнення приміщення від речей та майна, належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зобов`язавши їх в триденний строк  визначитися щодо відмови від речей улилязації або їх отримання із зазначенням адреси доставки речей за рахунок відповідачів.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року заяву представника відповідачки, ОСОБА_3 -  адвоката Грицика Д.С., про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задоволено  повністю.
Провадження у справі № 759/18287/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивачки не заперечила, що ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року має безперешкодний доступ до спірної квартири, а також  враховав, що речі, які знаходяться в квартирі не становлять для відповідачів цінності, що вони підтвердили відповідними заявами, за таких обставин, констатував, що станом на день розгляду клопотання між сторонами відсутній предмет спору, а тому є підстави для закриття провадження у справі.
Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).
Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Таким чином, підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні  вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19;  Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження  № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року  у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд  і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку   з цим не залишилося неврегульованих питань.
З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження  № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року  у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
У контексті завдань цивільного судочинства (статті 2, 4 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.
Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Підготовче судове засідання призначено 14 жовтня 2024 року.
Ухвала про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, Святошинським районним судом м. Києва  постановлена 21 липня  2020 року.
Матеріали справи не містять ухвали  про закриття  підготовчого засідання.
Закриття провадження на стадії підготовчого засідання можливо з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України (частина четверта 200 ЦПК України).
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови,  якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
При цьому, 30 квітня 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в якій  просила усунути перешкоди у користування нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , виселивши відповідачів, шляхом звільнення приміщення від речей та майна, належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зобов`язавши їх в триденний строк  визначитися щодо відмови від речей, утилізації або їх отримання із зазначенням адреси доставки речей за рахунок відповідачів, що свідчить про наявність неврегульованих питань між сторонами.
Отже вирішуючи спір, суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував викладене, у зв`язку із чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
За таких обставин ухвала Святошинського районного суду м. Києва  від 21 липня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану  адвокатом Божко Тетяною Борисівною,  - задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва 21 липня 2025 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                            А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л.Д. Поливач 
            
                                                                                                          О.І. Шкоріна