СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/965/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.
при секретарі судового засідання, Погребняк А. М.,
за участю представників сторін:
позивача Гуйван П.Д.;
відповідача Штепа Д.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, за вх. №2171 п/1 на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.25 (суддя Тимощенко О.М.) у справі №917/965/25 
за позовною заявою Виконавчого комітету Глобинської міської ради, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 
до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава, 
про визнання недійсним та скасування рішення комісії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення комісії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" по розгляду акта про порушення споживачем правил користування електричною енергією (ПРРЕЕ), оформлене протоколом № 00011547 від 27.02.2024.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.09.2025 у справі №917/965/25 позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення комісії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" по розгляду акта про порушення споживачем правил користування електричною енергією (ПРРЕЕ), оформлене протоколом № 00011547 від 27.02.2024 року.
Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/965/25 заяву Виконавчого комітету Глобинської міської ради про відшкодування судових витрат (вх. №11911 від 16.09.2025 року) по справі №917/965/25 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 00131819) на користь Виконавчого комітету Глобинської міської ради (вул. Центральна, 285, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 04382056) 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині заяви відмовлено .
Не погодившись   з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням , апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі № 917/965/25 повністю та прийняти нове рішення, яким залишити заяву про відшкодування судових витрат від 15.09.2025 року № 02-28/1977 без задоволення.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Договір № 278 про надання правової допомоги від 23.06.2025 та акт № 278 здачі приймання наданих послуг від 23.06.2025 не є належним та допустимим доказом у справі № 917/965/25, якими можна підтвердити розмір понесених витрат на правничу допомогу. Фактично позивач намагається покласти на відповідача витрати на правничу допомогу, які стосуються інших питань, які не пов`язані з розглядом справи № 917/965/25, що є неприпустимим, а тому позивачем не доведено розмір заявлених судових витрат, не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджуються заявлені витрати.
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, за вх. №2171 п/1 на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/965/25; встановлено учасникам справи строк до 07.11.2025 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи. 
10.11.2025 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін. 
В обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує на те, що адвокат Гуйван П. Д. в межах розгляду справи №917/965/25 надав позивачу правничу допомогу (надання консультацій, здійснення представництва, участь в судових засіданнях, подання процесуальних заяв, клопотань тощо) на підставі договору про надання допомоги адвоката від 12.05.2025, договору №278 від 23.06.2025 про надання правової допомоги від 23.06.2025 та довіреності на право представляти інтереси Виконавчого комітету Глобинської міської ради вих. №23/02-32 від 14.05.2025. Оскільки фактично оплата послуг з правової допомоги була проведена на підставі договору №278, що укладений на виконання умов договору від 12.05.2025, до заяви про відшкодування судових витрат позивачем долучено лише договір №278, відповідно до умов якого вартість послуг становить 18 293,00 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 призначено справу № 917/965/25 до розгляду на "08" грудня 2025 р. о 11:00 год.; повідомлено, що участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою.
Також, колегія суддів зауважує, що на час винесення даної ухвали, в Україні введено дію воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, що може привести до подовження процесуальних строків розгляду справи. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд справи відкладено на 12 січня 2026 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника відповідача; доручено Господарському суді Полтавської області проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції (за клопотанням позивача). 
У судовому засіданні 12.01.2026 засіданні приймали участь представники позивача та відповідача, які підтримали свої вимоги та заперечення. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України)
Вище вказано, що додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/965/25 заяву Виконавчого комітету Глобинської міської ради про відшкодування судових витрат (вх. №11911 від 16.09.2025) по справі №917/965/25 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Виконавчого комітету Глобинської міської ради 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині заяви відмовлено. 
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат, з огляду на нижче викладене.
Згідно зі ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ст. 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем до позовної заяви було додано договір про надання допомоги адвоката від 12.05.2025, до заяви про відшкодування судових витрат - договір №278 про надання правової допомоги від 23.06.2025, Акт №278 здачі - приймання наданих послуг від 23.06.2025, розписку Гуйвана П. Д. про отримання грошових коштів в сумі 18 293,00 грн за надану правову допомогу у справі №917/965/25, платіжну інструкцію №428 від 25.06.2025 на суму 18 293,00 грн.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто за нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, де, між іншим, вказано на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з цим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі №910/906/18, де, зокрема, вказано на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (зокрема, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені чч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (зокрема, пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (правові висновки, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.
Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
За матеріалами справи, 23.06.2025 між Виконавчим комітетом Глобинської міської ради (далі - клієнт) та адвокатом Гуйван П. Д. (далі - адвокат) укладено договір №278 про надання правової допомоги (далі - договір №278).
Відповідно до п.1.1. договору клієнт доручає, а адвокат, згідно чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання з надання послуг з правничої допомоги. В якості правничої допомоги адвокат зобов`язується надати клієнту юридичну допомогу щодо ведення його юридичної справи у якості представника позивача, здійснювати представницькі повноваження в Господарському суді Полтавської області (першої інстанції) захищати права і інтереси клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Вартість послуг відповідно до цього договору становить 18 293,00 грн без ПДВ (п. 3.1 договору №278).
Відповідно до акту №278 від 23.06.2025 здачі - приймання наданих послуг клієнтом прийнято наступні послуги: послуги з правничої допомоги. Загальна вартість послуг становить 18 293,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають. 
У заяві про відшкодування судових витрат позивач зазначив, що адвокатом Гуйван П. Д. проведено наступні дії стосовно правового обґрунтування позовних вимог в межах розглянутої судом справи: детально вивчено матеріалів, що посвідчують аргументи відповідача щодо порушення ВК Глобинської міської ради ПРРЕЕ; детально вивчено матеріали, що посвідчують характер господарських відносин між АТ "Полтаваобленерго" та ВК Глобинської міської ради (з приводу договору про стандартне приєднання до електричних мереж №2435, з приводу укладення договору про розподіл електроенергії); обґрунтовано позицію позивача з приводу самовільного підключення; підготовлено та направлено на адресу суду низку документів: клопотання, заяву про відшкодування судових витрат; також, адвокат приймав участь у судових засіданнях.
Таким чином, сторони у договорі №278 узгодили перелік послуг з надання правової допомоги, обсяг повноважень адвоката щодо представництва інтересів клієнта, умови розрахунків. 
Повноваження адвоката підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія №312 від 15.02.2000.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі № 910/9714/22 зазначено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
В силу положень ст. 126 ГПК України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Відповідач у поданій ним заяві про зменшення витрат на правничу допомогу просив залишити заяву про відшкодування судових витрат без задоволення.
В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначав на те, що в межах справи №917/965/25 адвокат Гуйван П. Д. надавав послуги позивачу за договором на надання допомоги адвоката від 12.05.2025 (що доданий до позову), а не за договором №278 про надання правової допомоги від 23.06.2025 (що доданий до заяви про відшкодування судових витрат). Договір №278 про надання правової допомоги від 23.06.2025 та акт №278 здачі - приймання наданих послуг від 23.06.2025 не є належними та допустимими доказами у справі №917/965/25, якими можна підтвердити розмір понесених витрат на правничу допомогу.
На думку відповідача, оскільки позивач є розпорядником коштів місцевого бюджету, має відкриті рахунки в територіальному управлінні державної казначейської служби і будь-які видатки позивача може підтвердити лише платіжна інструкція, а не розписка від 10.09.2025. Позивач надав послуги за договором на надання допомоги адвоката від 12.05.2025, а тому, на думку відповідача, матеріали справи не містять доказів понесення витрат саме за цим договором.
Аналогічні обґрунтування містить й апеляційна скарга відповідача на оскаржуване додаткове рішення, в якій апелянт зазначає на те, що договір № 278 про надання правової допомоги від 23.06.2025 та акт № 278 здачі приймання наданих послуг від 23.06.2025 не є належним та допустимим доказом у справі № 917/965/25, якими можна підтвердити розмір понесених витрат на правничу допомогу, а тому позивачем не доведено розмір заявлених судових витрат, не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджуються заявлені витрати.
Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач в якості додатку до позовної заяви надав копію договору на надання допомоги адвокату від 12.05.2025 та зазначив, що його орієнтовні витрати за отриману правову допомогу складають 15 000,00 грн. 
Разом з тим, до заяви про відшкодування судових витрат позивачем долучено інший договір - №278 про надання правової допомоги від 23.06.2025, відповідно до умов якого вартість послуг становить фіксовану суму - 18 293,00 грн.
Судова колегія зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено обмежень щодо кількості договорів, які клієнт може укласти з одним чи різними адвокатами щодо однієї справи. 
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Так, на момент ухвалення рішення по справі №917/965/25 договір на надання допомоги адвокату від 12.05.2025 та договір №278 про надання правової допомоги від 23.06.2025 були чинними, Гуйван П. Д. представляв інтереси позивача як адвокат, повноваження якого підтверджуються довіреністю №23/02-32 від 14.05.2025 (дійсна до 01.07.2026).
Посилання позивача у заяві про відшкодування витрат на договір, який відмінний від того, що був поданий при подачі позову, ніяким чином не порушило принципу змагальності та не завадило стороні відповідача належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності, адже орієнтовний розрахунок судових витрат – це попереднє, а не остаточне визначення сум, які сторона очікує понести (або вже понесла) в зв`язку з розглядом судової справи.
У постанові Верховного Суду від 28.11.2023 по справі №947/21726/20 зазначено на те, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що адвокат Гуйван П. Д. в межах розгляду справи №917/965/25 надав позивачу правничу допомогу (надання консультацій, здійснення представництва, участь в судових засіданнях, подання процесуальних заяв, клопотань тощо) на підставі договору про надання допомоги адвоката від 12.05.2025, договору №278 від 23.06.2025 про надання правової допомоги від 23.06.2025 та довіреності на право представляти інтереси Виконавчого комітету Глобинської міської ради вих. №23/02-32 від 14.05.2025. 
З приводу заперечень щодо підтвердження оплати послуг адвоката, судова колегія вказує на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.
Також, в переліку наданих послу адвокатом позивач зазначив - "підготовлено і направлено до господарського суду низку процесуальних та сутнісних документів: клопотання, заяву про відшкодування судових витрат".
При цьому матеріали справи містять лише одне клопотання - Клопотання про залучення матеріалів у справу (вх. №11365 від 04.09.2025), в прийнятті якого господарський суд першої інстанції відмовив протокольною ухвалою від 04.09.2025. 
Тобто, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), витрати за подання клопотання про залучення матеріалів до справи є необґрунтованими. 
Щодо стягнення витрат за таку правову послугу, як підготовка заяви про відшкодування судових витрат, то заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. Подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (постанова Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).
Таким чином, відшкодування витрат позивача за таку послугу як підготовка заяви про відшкодування судових витрат, є необґрунтованими. 
А отже, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції становлять співмірні і розумні витрати позивача на правову допомогу. 
Таким чином, колегія суддів, проаналізувавши наявні у справі докази, зважаючи на вказані положення чинного законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви Виконавчого комітету Глобинської міської ради про відшкодування судових витрат (вх. №11911 від 16.09.2025).
Доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування додаткового рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі “Серявін та інші проти України” вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що додаткове рішення по справі прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права. у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на додаткове рішення Господарського Полтавської області по справі №917/965/25 від 25.09.2025 – залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/965/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 19.01.2026. 

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов