Справа № 132/4252/25
Провадження № 2/132/281/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"30" січня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Аліменко Ю.О.
секретаря Безулої К.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 10.02.2025 Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . 
Згідно заповіту, посвідченого 29.07.2021 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Саміляк О.П. та зареєстрованого в реєстрі за№ 855, 856, ОСОБА_3 , заповів сину позивача, а своєму онуку - ОСОБА_2 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом.
В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 - спадкоємця за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняла всю належну малолітньому сину спадщину з будь-яких підстав спадкування, подавши 24.03.2025 приватному нотаріусу Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламову О.В. заяву про прийняття спадщини.
Проте, приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. 20.11.2025 було постановлено постанову про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що належала колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів про право особистої власності померлого ОСОБА_3 на вищезазначене спадкове майно.
Тому позивач звертається до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, справу розглянути за її відсутності. 
Відповідач – уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Гончар Т. в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.
Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. 
Так, судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 10.02.2025 Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . 
Згідно заповіту, посвідченого 29.07.2021 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Саміляк О.П. та зареєстрованого в реєстрі за№ 855, 856, ОСОБА_3 , заповів сину позивача, а своєму онуку - ОСОБА_2 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом.
В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 - спадкоємця за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняла всю належну малолітньому сину спадщину з будь-яких підстав спадкування, подавши 24.03.2025 приватному нотаріусу Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламову О.В. заяву про прийняття спадщини.
Крім того, позивач, як непрацездатна дочка спадковдавця (відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10473/25/9527/В від 10.10.2025 встановлена третя (III) група інвалідності) у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині померлого ОСОБА_3 .
При цьому у встановлений законом строк, позивач 24.03.2025 подала приватному нотаріусу Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламову О.В. заяву про відмову від отримання обов`язкової частки у спадщині.
24.03.2025 приватним нотаріусом Варламовим О.В. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи: номер у Спадковому реєстрі 73839020, номер у нотаріуса 48/2025 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80567717, виданий 24.03.2025 приватним нотаріусом Варламовим О.В.
Проте, приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. 20.11.2025 було постановлено постанову про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що належала колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів про право особистої власності померлого ОСОБА_3 на вищезазначене спадкове майно.
Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в орядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частку будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , було видане 03.06.1988 колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 на час існування колгоспних дворів згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове обєднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. 
Відповідно до довідок виконавчого комітету Калинівської міської ради № 244, № 245 від 24.03.2025 ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 до дня смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: син ОСОБА_4 з 13.12.1996; дочка ОСОБА_1 з 07.05.2012; онук ОСОБА_2 з 10.05.2012.
Статтею 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.
При цьому, відповідно до роз?яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
За таких обставин ОСОБА_3 належало право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Вимогами статей 1218 та 1267 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями статі 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1233, 1267, 1269 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 142, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А, з прибудовою літ. а, прибудовою літ. А1, верандою літ. а2, ганком, верандою літ. а3, ганком, загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., сараю літ. Б, погріба з шиєю літ. П/Б, сараю літ. В, вбиральні літ. В1, сараю літ. Г, погріба літ. П/Г, вбиральні літ. Е, воріт з хвірткою № 2, огорожі № 3, воріт з хвірткою № 4, огорожі № 5, криниці № 6, ринковою вартістю 236704 грн, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: