ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2102/26 Справа № 214/4611/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
суб`єкт оскарження – Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 

розглянувши в порядку спрощеного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, постановлену суддею Гринем Н.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не зазначена, 

ВСТАНОВИВ

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтеерсах якого діє адвокат Кафтасьєва Г.В., звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та скасування арету майна. 
Просив поновити срок для подання скарги на бездіяльність державного виконавця та задовольнити скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скаусвати арешт майна, визнати неправомірною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна заявника – скаржника та скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 жовтня 2019 року, ВП 57370959, внесений за номером №33517816 (спеціальний розділ) стосовно боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Вимоги обґрунтовані тим, що що ним отримано інформацію про наявність арешту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 частина якої належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького МНО Літвіновою І.І. за реєстровим номером 1957. Власником іншої частини квартири в розмірі 1/2 частини є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2010, який винесений на підставі постанови про арешт майна боржника від 03.10.2019, ВП №57370959, винесену державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Боровик С.В. при примусовому виконанні судового наказу №2-н/214/598/18 від 22.08.2018 про стягнення аліментів у розмірі частини на користь ОСОБА_3 .
Заявнику було відомо про стягнення аліментів, які ним сплачувались безпосередньо стягувачу, не повідомляючи про це виконавчу службу, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість. Після звернення до Саксаганського відділу ДВС для скасування арешту майна, була отримана відповідь про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, однак скасування арешту можливо виключно в судовому порядку.
Наразі, через наявність запису про обтяження у вигляді арешту майна, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 03.10.2019 державним виконавцем Боровик С.В. заявник не має можливості вільно розпорядитися належний йому майном. Таким чином наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на все нерухоме майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на володіння своїм майном. Заявник не має заборгованості по виконавчому провадженню, аліменти сплачуються, судовий наказ виконується заявником. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності заявника.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року скарга ОСОБА_1 , в інтеерсах якого діє адвокат Кафтасьєва Г.В., задоволена. 
Визнано неправомірною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна заявника – скаржника та скасовано арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 жовтня 2019 року, ВП 57370959, внесений за номером №33517816 (спеціальний розділ) стосовно боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дняпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції враховані лише доводи заявника, при цьому взагалі не враховані положення п. 9 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та інтеерси дитини. Державним виконавцем павомірно у відповідності до вимог ст.ст. 56,71 Закону України «Про виконавче провадження» 03 жовтня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки боржник мав заборгованість по сплаті аліментів сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці. 
Посилаючись на положення ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», та висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, заперечує встановлений факт протиправної бездіяльності державного виконавця. Не зняття державним виконавчем арешту з майна боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №57370959 з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, не свідчить про порушення державним виконавчем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За наявності заборгованості по аліментам, а також при неможливості забезпечити виконання судового рішення в інший спосіб, підстави для зняття арешту з мацйна боржника відсутні. Сама по собі сплата боржником заборгованості по аліментам після того, як він допустив наявність заборгованості, не відчить про те, що виконання рішення суду є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на мацно боржника у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». 
Зазначає, що зважаючи на встановлення відсутності підстав для зняття арешту з майна боржника, дії державного виконавця не суперечасть вимогам Закону, тому прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали про задоволення скарги ОСОБА_1 є незаконним. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Г.В., просить апеляційну скаргу Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається, що через наявність запису про обтяження у вигляді арешту майна, внесеного державним виконавцем, заявник не має можливості вільно розпорядитися належним йому майном, при цьому боржник сплачує аліменти своєчасно і заборгованості зі сплати аліментів не має. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Заявник ОСОБА_2 до апеляційного суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, просить апеляційну скаргу Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено доказами наявними в матеріалах справи, що судовий наказ №214/4611/18 перебуває на примусовому виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).
03.11.2019 року державним виконавцем Саксаганського державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках ВП №57370959 було винесено постанову про арешт коштів боржника, яка внесена до відповідних реєстрів обтяжень.
ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького МНО Літвіновою І.І. за реєстровим номером 1957. Власником іншої частини квартири в розмірі 1/2 частини є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2010.
11.08.2025 року заявник отримав довідку – інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №438947109 згідно якого, наявний запис про обтяження.
На звернення заявника до ДВС щодо скасування арешту по ВП №57370959 останній отримав відповідь, що виконавче провадження №57370959 з примусового виконання судового наказу №2-н/21/598/18 від 22.08.2018 виданого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, перебуває на виконанні в Саксаганському ВДВС починаючи з 08.10.2018 по теперішній час.
Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментам наданий державним виконавцем Боровик С., вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 15.10.2025 становить 8307,50 грн.
Представником скаржника долучено копії квитанцій про сплату на суму 8310,00 грн, сплачену згідно вищевказаного розрахунку заборгованості.
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції врахувавши відсутність у заявника заборгованості зі сплати аліментів, дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно порушуються права заяаника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, тому скарга підлягає задоволенню. 
Колегя суддів апеляційного суду не може погодитится з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 03.11.2019 року.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.
Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29 січня 2024 рокуу справі № 645/2710/17, від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21.
На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема, про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 та можливість звернення стягнення на його заробітну плату.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи, викладені боржником ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу щодо своєчасної сплати поточних аліментів по теперішній час колегія суддів не приймає, оскільки сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив виникнення заборгованості в істотному розмірі, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження №61-473св21).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження № 61-473св21) зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема, аліментів, має бути реальним, а не декларативним.
Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведення того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Наведений процесуальний обов`язок боржником не виконано, натомість дії державного виконавця узгоджуються із приписами Закону України «Про виконавче провадження» та, за встановлених обставин, відповідають забезпеченню якнайкращих інтересів дитини до досягнення нею повноліття.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року скасувати.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Ганна Володимирівна, на бездіяльність державного виконавця відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: