ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 р. 	Справа № 520/20423/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Покровська виправна колонія (№17)" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., повний текст складено 03.10.25 по справі № 520/20423/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної установи "Покровська виправна колонія (№17)" 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)», в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 24.02.2022 р.- 07.07.2022 р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно; зобов`язати Державну установу Покровська виправна колонія (№ 17)» нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 24.02.2022 р.-07.07.2022р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно та провести її виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 24.02.2022 р. по 07.07.2022 р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно. Зобов`язано Державну установу Покровська виправна колонія (№ 17)» нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 24.02.2022 р. по 07.07.2022р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно, здійснивши її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Покровська виправна колонія (№17)» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.1 Постанови №168, листа Міністерства юстиції України №38144/16.3.2/32-22 від 20.05.2022 позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода в розмірі з розрахунку 30000,00 грн за фактично відпрацьований час несення служби. Вказує, що за період з 24.02.2022 по 07.07.2022 позивачу нараховано та виплачено додаткову щомісячну винагороду, встановлену Постановою №168, в травні 2022 року у сумі 43264,98 грн та в червні 2022 року у розмірі 22518,50 грн, за фактично відпрацьований час несення служби. Стверджує, що згідно Постанови №350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, а саме доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». Згідно з п.2 Постанови №350 від 22.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року. Вважає невірним застосування даної норми «заднім числом». Звертає увагу, що Постановою №754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022, внесено зміни до абзацу першого Постанови №168, зокрема: слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)». Згідно з п.2 Постанови №754 від 01.07.2022 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022. Зауважує, що в ДУ «Покровська виправна колонія (№17)» при звільненні ОСОБА_1 13.06.2025 власноручно в обхідному листі б/н від 13.06.2025 зазначив те, що він «фінансових претензій немає» до державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» за власним підписом.
Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 27.01.2007 проходив службу в Державній установі «Покровська виправна колонія (№17)», що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 07.07.1997.
Відповідно до витягу з наказу про особовий склад від 12.06.2025 №136/ОС-25 майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-000971), чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням).
Також судом встановлено, що позивач через адвоката звернувся із запитом до Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)», в якому просив повідомити, чи здійснювалось нарахування та виплата ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою №168, за період несення служби з 24.02.2022 по 07.07.2022 у розмірі 30000 гривень щомісячно та просив, у разі якщо щомісячна винагорода, встановлена Постановою №168, за період несення служби з 24.02.2022 по 07.07.2022 у розмірі 30 000 гривень щомісячно не здійснювалась, повідомити причини, надати довідку про розмір грошового забезпечення нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 07.07.2022.
У відповідь на вищевказаний запит позивачем отримано довідку від 30.07.2025 №2/9/1-166, в якій зазначено, що відповідно до п.1 Постанови №168, листа Міністерства юстиції України №38144/16.3.2/32-22 від 20.05.2022 ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода в розмірі з розрахунку 30000,00 грн за фактично відпрацьований час несення служби.
Відповідно до довідки Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» №2/9-14 від 28.07.2025 про доходи ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 07.07.2022 судом встановлено, що позивачу виплачено додаткову щомісячну винагороду, встановлену Постановою №168 в травні 2022 року у сумі 43264,98 грн та в червні 2022 року у розмірі 22518,50 грн, за фактично відпрацьований час несення служби.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 24.02.2022 р. по 07.07.2022 р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Державної установи Покровська виправна колонія (№ 17)» нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 24.02.2022 р. по 07.07.2022р. у розмірі - 30000,00 грн щомісячно, здійснивши її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо проходження громадянином України публічної служби в органах та підрозділах Державної кримінально-виконавчої служби України унормовані, насамперед, приписами Закону України від 23.06.2005 №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі по тексту – Закон №2713-IV).
Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.23 Закону №2713-IV умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
За приписами ч.5 ст.23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.03.2018) (далі по тексту – Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Пунктами 2, 3 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 (далі по тексту – Порядок №925/5), яким передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на всій території України введений воєнний стан.
Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-IX, оголошено про проведення загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно з пунктом 5 Постанови №168 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що з 24.02.2022 у осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виникло право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень щомісячно.
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є-Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».
Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.
З урахуванням постанови КМУ від 07.07.2022 №793 пункт 1 Постанови №168 був викладений у такій редакції: "1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.".
Згідно з п.2 Постанови №793 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
За обставинами справи, майор внутрішньої служби ОСОБА_1 у спірний період з 24.02.2022 по 07.07.2022 проходив службу в Державній установі «Покровська виправна колонія (№17)», яка розташована на території Харківської області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.
Відповідно до вказаного вище Переліку Програма «єПідтримка» поширюється на Харківську область.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого (у спірний період) включено, зокрема, Борівську селищну територіальну громаду Ізюмського району Харківської області.
Отже, ОСОБА_1 у спірний період з 24.02.2022 по 07.07.2022 проходив службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби, що розташована в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Також, з урахуванням змін до Постанови №168, внесених Постановою №754 від 01.07.2022, колегія суддів враховує, що відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.04.2022 №102, від 30.04.2022 №125, від 02.06.2022 №157, від 01.07.2022 №184, від 01.08.2022 №212, від 01.09.2022 №237, від 01.10.2022 №262, від 01.11.2022 №282, від 02.12.2022 №311, від 02.01.2023 №1 протягом 24.02.2022-31.12.2022 уся територія Харківської області визначена у якості районів ведення бойових дій.
Таким чином, ОСОБА_1 у спірний період з 24.02.2022 по 07.07.2022 набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою №168, оскільки проходив службу в межах адміністративно-територіальної одиниці (Харківська область), на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка», а також території, яка в подальшому визначена у якості району ведення бойових дій.
Зі змісту довідки Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» №2/9-14 від 28.07.2025 про доходи ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 07.07.2022 встановлено, що позивачу виплачено додаткову щомісячну винагороду, встановлену Постановою №168 в травні 2022 року у сумі 43264,98 грн та в червні 2022 року у розмірі 22518,50 грн, за фактично відпрацьований час несення служби.
Відповідно до довідки Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» про нарахування додаткової винагороди згідно з Постановою №168 позивачу за спірний період нараховано додаткову винагороду за фактично відпрацьований час несення служби, а саме: з 24.02.2022 по 28.08.2022 – 23 години (1026,79 грн); з 01.03.2022 по 31.03.2022 – 500 годин (20161,29 грн); з 01.04.2022 по 30.04.2022 – 430 годин (17928,73 грн); з 01.05.2022 по 31.05.2022 – 310 годин (12500,00 грн); з 01.06.2022 по 30.06.2022 – 340 годин (14166,67 грн); з 01.07.2022 по 07.07.2022 – 0 годин (простій згідно з наказом №87/ОС-22 від 01.07.2022).
Згідно з наказом Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» №87/ОС-22 від 01.07.2022 майору внутрішньої служби ОСОБА_1 , черговому помічнику начальника установи відділу нагляду і безпеки, оголошено простій з 01.07.2022 до закінчення воєнного стану. Дозволено до закінчення просто бути відсутнім на робочому місці поза межами адміністративних будівель державної установи.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 здійснював свої функціональні обов`язки та отримав додаткову щомісячну винагороду в травні 2022 року у сумі 43264,98 грн та в червні 2022 року у розмірі 22518,50 грн, за фактично відпрацьований час несення служби, а з 01.07.2022 перебував у простої згідно з наказом Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» №87/ОС-22 від 01.07.2022. 
За позицією відповідача, при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 30.06.2022, відповідач керувався листом Міністерства юстиції України №38144/16.3.2/32-22 від 20.05.2022, який передбачав визначення розміру додаткової винагороди пропорційно фактичному часу несенню служби.
Проте, на переконання колегії суддів, листи Міністерства юстиції України не містять норм права та не можуть бути покладені в основу вирішення правовідносин між позивачем та відповідачем. Надані у листі роз`яснення мають рекомендаційний характер, а застосуванню до спірних правовідносин підлягає Постанова №168, у відповідній редакції, що діяла на час їх виникнення.
Стосовно посилання відповідача на внесені постановою Кабінетом Міністрів України № 754 від 01.07.2022 зміни до Постанови №168 (які відповідно до пункту 2 застосовуються з 01.06.2022), та постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793, якими визначено виплату додаткової винагороди пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, колегія суддів зазначає наступне.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У даному випадку справа не стосується відповідальності позивача, даний спір пов`язаний з виплатою грошового забезпечення особі, відтак в період роботи позивача з 24.02.2022 до 30.06.2022 діяла норма пункту Постанови № 168 в наступній редакції: на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби). 
Тобто, зазначена норма передбачала обов`язок відповідача обрахунку грошової винагороди саме виходячи із розміру 30 000 гривень щомісячно.
За приписами частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивачки на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою № 168 у первинній редакції.
Аналогічне тлумачення змісту постанов Кабінету Міністрів України №168 та №793 наведене, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі №260/3564/22, що враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2023 у справі №260/3564/22 погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Застосовуючи наведені вище норми права, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку Постанови №168 за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 у розмірі - 30000,00 грн щомісячно, здійснивши її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом з тим, вимоги позову про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку Постанови №168 за період з 01.07.2022 по 07.07.2022 у розмірі - 30000,00 грн щомісячно задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наказу Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» №87/ОС-22 від 01.07.2022 ОСОБА_1 оголошено простій з 01.07.2022 та він не здійснював свої функціональні обов`язки, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що в ДУ «Покровська виправна колонія (№17)» при звільненні ОСОБА_1 13.06.2025 власноручно в обхідному листі б/н від 13.06.2025 зазначив, що він «фінансових претензій немає», колегія суддів вважає такими, що не впливають на спірні правовідносини, оскільки матеріалами справи підтверджена протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 в належному розмірі.
Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням рішення суду. 
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 по справі № 520/20423/25 скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 01.07.2022 р. по 07.07.2022 р. у розмірі - 30.000,00 грн щомісячно та зобов`язання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період з 01.07.2022 р. по 07.07.2022р. у розмірі - 30.000,00 грн щомісячно, здійснивши її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 по справі № 520/20423/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   І.М. Ральченко