Номер провадження: 22-ц/813/81/26 
Справа № 516/96/21
Головуючий у першій інстанції Мислива Л. М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кравцової Наталії Михайлівни, яка діє в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Мисливої Л.М., у приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що він є співвласником даної нерухомості та вказує, що у ній також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , яка з моменту розірвання шлюбу, а саме з листопада 2019р. у даній квартирі не проживає, у добровільному порядку вирішити зазначене питання не бажає, її реєстрація чинить позивачу та іншим співвласникам перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, а тому за захистом своїх прав ОСОБА_1 змушений звернутись до суду. 
В зв`язку з цим просить задовольнити позов.
Короткий зміст судового рішення.
Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 на даний час вже не входить до складу сім`ї позивача, оскільки шлюб між сторонами було розірвано, не проживає в вищезазначеній квартирі понад встановлені законодавством строки, також, в судовому засіданні не встановлено про наявність домовленості між відповідачем та власниками житла щодо її проживання у вказаній квартирі, суд вважає можливим усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме вищенаведеною квартирою, оскільки вимоги позивача основані на законі та підтверджуються вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 
Крім того, при задоволенні позовних вимог, суд врахував також думки третіх осіб, які є співвласниками даної нерухомості, та наявність неприязних відносин, що склались між сторонами, про що вбачається зокрема і з рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 16.07.2019р., яким було ухвалено видати обмежувальний припис ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та їхнього сина ОСОБА_5 , у вигляді тимчасових обмежень строком на 2 місяці. 
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач та відповідач не можуть проживати та бути зареєстрованими за однією адресою, враховуючи також, що проживання відповідачки у вказаній квартирі разом з позивачем може ставити загрозу її життю та здоров`ю. Отже, на підставі вищенаведеного, суд відхиляє аргументи та доводи відповідача, а також її представника.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати судове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 30.11.2021 - повністю, та ухвалити нове рішення яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що категорично не згодні з оскаржуваним рішенням, вважає його упередженим та незаконним в зв`язку з тим, що фактично своїм рішенням, суд залишив ОСОБА_2 з її малолітнім хворим сином не те, що без житла а навіть без реєстрації за місцем її проживання разом з чоловіком (позивачем по справі ).
Своїм рішення суд розділив мати з дитиною інвалідом, залишивши дитину без опікуна, а саме його матері, так як батько ніякої участі в цьому не приймає і взагалі усунувся повністю від батьківських обов`язків.
Суд не взяв до уваги, те що відповідачка по справі, по домовленості з чоловіком позивачем, ОСОБА_2 виселилась з квартири своїх батьків ( АДРЕСА_2 ) де мала частку квартири як користувач, не проживаючи та не користуючись з 2015 року, ОСОБА_2 , фактично втратила право користування житлом в цій квартирі, так як на законних підставах зареєструвалась в квартирі свого чоловіка як дружина.
На даний час, в квартирі її батьків площею 64,00 кв. зареєстровано 6-ть чоловік і повернутись в дану квартиру з дитиною інвалідом, ОСОБА_2 не має можливості, а також немає жодних законних підстав. Крім того дитина потребує окремої кімнати для реабілітації її хвороби на тренажерах.
Що стосується того, що відповідачка виселилась з квартири позивача, на це була поважна причина, а саме рішення Теплодарського міського суду від 16.07.2019 року яким було встановлено обмежувальний припис ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_5 2016 року у вигляді тимчасових обмежень строком на 2 місяці, а саме заборонити ОСОБА_1 наближатись на 50 метрів до місця проживання ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5 за наведеною адресою.
Саме виконуючи рішення суду, а також за домовленістю із позивачем, який пообіцяв ОСОБА_2 на період його заборони стосовно вищевказаних обмежень, зняти для неї та сина житло в оренду та сплачувати його, поки він зможе виїхати за кордон на заробітки. Домовленість із позивачем була лише на два місяці, що вказано в рішенні суду.
ОСОБА_2 змушена була виконувати вищевказане рішення суду для благо своєї дитини, сама зняла квартиру в оренду. Позивач в свою чергу через два місяці поїхав за кордон на роботу, але коштів на оренду житла їй так і не надав. Після цього відповідачка немаючі коштів на сплату оренди житла, та на ліки для сина, намагалась повернутись квартиру позивача, але не змогла так як в неї забрали ключі, а співвласники квартири не впускали її в квартиру за наказом позивача. Тому при винесені рішення необхідно було встановити причину відсутності відповідача в даній квартирі.
ОСОБА_2 потрібно було виконувати рішення суду, а висилившись на два місяця вона втратила все і жило і реєстрацію.
Вказує, що до суду були надані докази того що позивач по справі є боржником по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, склала в розмірі 69 387.10 грн та на її утримання-2699.03 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_2 не має можливості працювати, а лікувати та утримувати сина одна в неї немає можливості.
Тому те, що відповідачка в квартирі не мешкала без поважних причин тлумачення сторони позивача є невірними.
На даний час в квартирі позивача ні він ні його співвласники не проживають довгий час, квартира стоїть пуста.
Щодо явки сторін.
Учасники справи належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання до суду не з`явились, заяв про відкладення не подавали, що не перешкоджає розгляду відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
25 березня 2025 року Одеським апеляційним судом отримано копію спадкової справу ОСОБА_1 , в якому міститься свідоцтво про його смерть.
За змістом статей 46 та 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Виходячи зі змісту наведених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.
Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті.
Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто, зі змісту ст. 55 ЦПК України випливає, що процесуальне правонаступництво, як і заміна неналежної сторони, означає зміну персонального складу учасників спору. Смерть фізичної особи, як підстава для процесуального правонаступництва, має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак і процесуального, не може бути.
Спірні правовідносини у даній справі щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням належать до немайнових прав позивача, передбачених ст. 1219 ЦК України, а тому не допускають правонаступництво внаслідок спадкування.
Також правовідносини щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не допускають правонаступництва, оскільки нерозривно пов`язані з особою позивача.
Аналогічний висновок щодо застосування норми права у спірних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 521/13728/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 2-105/06, від 10 травня 2018 року у справі № 2-1617/2010, від 21 січня 2021 року у справі № 404/7203/17, від 04 травня 2022 року у справі № 521/13728/18, що свідчить про сталість судової практики.
Згідно положень ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Виходячи із викладеного, так як правовідносини, які виникли в рамках даної справи не допускають правонаступництва, то апеляційний суд досліджує доводи апеляційної скарги для з`ясування законності та обґрунтованості судового рішення, яким було закінчено розгляд справи в суді першої інстанції.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з огляду на наступне.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.11.2007р. Виконавчим комітетом Теплодарської міської ради Одеської області на підставі розпорядження від 30.11.2007р. №382-Р, зареєстрованого у реєстрову книгу за №196, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 62,9кв.м., належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частках кожному (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17785870 від 19.02.2008р., виданий Теплодарським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості). На зворотному боці вказаного свідоцтва зазначено про видачу державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області 27.10.2011р. свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку вищенаведеної квартири в частці по 1/12 частки на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , вказане свідоцтво про право на спадщину за законом наявне в матеріалах справи. Отже, як вбачається з Витягу про державну реєстрацію прав №32726591 від 28.12.2011р., виданого Теплодарським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована по праву власності за: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
На підставі рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 13.11.2019р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. Дане рішення набрало законної сили.
За рішенням суду від 20.12.2019р. ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти: на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28.08.2019р. і до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону; а також на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28.08.2019р. і до досягнення сином ОСОБА_5 шести років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 19.04.2021р. про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, та повідомлення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області, вбачається про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 02.08.2016р. по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, за вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 (син заявника), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно акту майстра житлового фонду ТОВ ЖЕБП «Наше місто» Москаленко Н.І. від 03.03.2021р., складеного в присутності свідків-сусідів, ОСОБА_2 з листопада 2019р. по теперішній час за вищезазначеною адресою не проживає.
У письмових заявах від 13.11.2019р., 24.01.2020р., адресованих Теплодарському міському суду Одеської області, ОСОБА_2 зазначає таку адресу місця свого проживання: АДРЕСА_4 .
26.02.2021р. ОСОБА_1 адресував ОСОБА_2 лист, у якому виразив про своє прохання у добровільному порядку знятись останній з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , в іншому випадку він змушений буде звернутись для вирішення вказаного питання до суду. У листі також зазначив, що шлюб між ними розірвано та вона не проживає за наведеною адресою з листопада 2019р.
Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 01.08.2018р. Теплодарським УПСЗН, ОСОБА_5 , 2016 року народження, призначена державна соціальна допомога, як дитині – інваліду.
З повідомлення Управління соціальної політики Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області від 17.06.2021р. вбачається про те, що ОСОБА_5 , 2016 року народження, буде отримувати реабілітаційні послуги та одночасно забезпечуватися ортопедичним взуттям та ортезом на хребет у м. Харків з 25.06.2021р.
Згідно ухвали Теплодарського міського суду Одеської області від 12.07.2021р. постановлено витребувати: від ТОВ «ЖЕБП «Наше місто» інформацію чи виділялась для заселення квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на склад сім`ї: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Якщо квартира виділялась вказаним особам, також необхідно зазначити дату надання квартири у користування, зазначити осіб із вказанням прізвища, ім`я, по батькові, дати народження, родинні зв`язки осіб, на яких була квартира виділена для заселення та надати копію ордеру (корінець ордеру) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; Від КП «Міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації об`єктів нерухомості» інформацію чи зареєстрована на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , за вищевказаними особами; від Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області інформацію щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі ухвали суду від 12.07.2021р. до участі у даній цивільній справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається з повідомлення Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області від 04.08.2021р., направленого на виконання вищевказаної ухвали суду, за даними картотеки реєстраційного обліку відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , з 10.04.1987р. по теперішній час.
Як вбачається з повідомлення ТОВ «ЖЕБП «Наше місто» від 11.08.2021р., направленого на виконання вищевказаної ухвали суду, згідно наявного в архівах підприємства ордеру на житлове приміщення за №000228 від 07.07.1988р. виділялася для заселення квартира за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на склад сім`ї: дружина - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), донька – ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), син – ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), син – ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), про що також свідчить відповідний ордер на житлове приміщення за №000228 від 07.07.1988р.
Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам від 26.08.2021р., складених старшим державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Згама З.О., заборгованість ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина склала в розмірі 69387,10 грн. та на її утримання – 2699,03 грн.
Згідно довідок КП «Міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 17.09.2021р., за даними вказаного бюро, станом на 01.01.2013р., квартира АДРЕСА_5 , не зареєстрована у встановленому законом порядку на правах приватної власності.
За рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 16.07.2019р. ухвалено видати обмежувальний припис ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тимчасових обмежень строком на 2 місяці, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_5 , 2016 року народження, за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на 50 метрів до місця проживання ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, за наведеною адресою, а також місць навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5 ; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактування з нею через інші засобі зв`язку особисто і через третіх осіб.
З повідомлення Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 04.03.2021р., адресованого ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на її запит, вбачається про те, що її взято на квартирний облік для поліпшення житлових умов за місцем проживання зі складом сім`ї з двох осіб та включено в список осіб для отримання житла першочергово; на сьогоднішній день вільного житла в місті немає.
Як вбачається зі спадкової справи №54/2023, позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Малолітній син ОСОБА_1 – ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька, в тому числі і 1/3 частки житлової квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги виходив з того, що ОСОБА_2 на даний час вже не входить до складу сім`ї позивача, оскільки шлюб між сторонами було розірвано, не проживає в вищезазначеній квартирі понад встановлені законодавством строки, також, в судовому засіданні не встановлено про наявність домовленості між відповідачем та власниками житла щодо її проживання у вказаній квартирі, суд вважає можливим усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме вищенаведеною квартирою, оскільки вимоги позивача основані на законі та підтверджуються вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 
Крім того, при задоволенні позовних вимог, суд врахував також думки третіх осіб, які є співвласниками даної нерухомості, та наявність неприязних відносин, що склались між сторонами, про що вбачається зокрема і з рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 16.07.2019р., яким було ухвалено видати обмежувальний припис ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та їхнього сина ОСОБА_5 , у вигляді тимчасових обмежень строком на 2 місяці. 
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач та відповідач не можуть проживати та бути зареєстрованими за однією адресою, враховуючи також, що проживання відповідачки у вказаній квартирі разом з позивачем може ставити загрозу її життю та здоров`ю. Отже, на підставі вищенаведеного, суд відхиляє аргументи та доводи відповідача, а також її представника.
Однак колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на таке.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб ( частина 1 статті 383 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право користування чужим майно передбачене статтями 401-406 ЦК України.
Так, згідно з частиною 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду ( частина 1 статті402 ЦК України).
Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У статті 406 ЦК України визначені умови припинення сервітуту.
Так, пунктом 4 частини 1 цієї статті, зокрема, передбачено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення ( частина 2 статті 406 ЦК України).
Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено право членів сім`ї власника жилого будинку ( квартири) користуватись жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Вказаною нормою не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права.
Водночас, положення цивільного законодавства щодо встановлення сервітуту ( угоди про порядок користування житловим приміщенням) свідчать про зобов`язальну природу такого користування житловим приміщенням членом сім`ї власника.
Під речовим правом розуміється такий правовий режим речі, який підпорядковує цю річ безпосередньому користуванню чи володінню особи.
Особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі. Відповідно, їх права, у тому числі житлові, розглядалися як постійні. Таким чином, аналіз законодавства, що регулює житлові правовідносини, свідчить про те, що припинення сімейних відносин, втрата статусу члена сім`ї власника житла, саме по собі не призводить до втрати права користування житловим приміщенням.
Отже, при розгляді питання про припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови, якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Водночас, заслуговує на увагу та обставина, що встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини 1 статті 405 ЦК України.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві. У всякому разі, неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом через його зайняття іншими особами не означає втрату власником права володіння такою нерухомістю.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №353/1096/16-ц.
Окрім того, у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №14-64цс20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що при розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири та була зареєстрована за даною адресою зі згоди ОСОБА_1 , як член його сім`ї, а тому вона у встановленому законом порядку набула права користування цим житлом.
Також встановлено, що відповідачка разом зі спільним із позивачем неповнолітнім сином вибула зі спірної квартири не з власної волі, іншого житла, яке можна було б вважати її постійним місцем проживання, не має. Між сторонами існують неприязні стосунки та позивач чинив ОСОБА_2 перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Факт непроживання відповідачки разом з дитиною у спірній квартирі зумовлений поважними причинами та не є підставою для позбавлення її права користуванням цим житлом.
Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину з інвалідністю, яка також прописана у спірній квартирі.
Виходячи з викладеного, оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до передчасного ухвалення рішення по даній справі про задоволення позовних вимог, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з помилковістю висновків.
В свою чергу, так як спірні правовідносини у даній справі про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням належать до немайнових прав позивача, передбачених ст. 1219 ЦК України, а тому не допускають правонаступництво внаслідок спадкування.
Згідно положень ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Так як апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення суду, то провадження у даній справі підлягає закриттю.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно положень ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Так як апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення суду, то провадження у даній справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 376, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката Кравцової Наталії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року – скасувати.
Провадженя у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко