РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
16 січня 2026 р.  Справа № 120/8973/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо не звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - через сімейні обставини.
З метою зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби, позивач звернувся до суду.
Ухвалою від 07.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.
Представник позивача 08.07.2025 подала заяву про усунення недоліків позову та долучила квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою від 14.07.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.
Представник позивача 16.07.2025 подала заяву про забезпечення позову.
Ухвалою від 17.07.2025 заяву представника позивача залишено без розгляду.
Представник позивача 22.07.2025 повторно подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України вчиняти дії щодо виключення зі списків особового складу підрозділу ОСОБА_1 до часу набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду справи за його позовом до військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що позивачем 27.05.2025 до командування військової частини НОМЕР_1 поданий рапорт (№ 03.1.3/10009/25-Вн) про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. Також долучено нотаріально завірені копії документів, які на думку, Позивача надають підстави для звільнення. Під час розгляду документів встановлено таке: згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК Серія 12 ААГ №358456, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №1 від 20.07.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново.
У пункті 12, цієї ж Довідки, зазначено висновок про умови та характер праці: протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.
Пунктом 13, цієї ж довідки, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності згідно з Наказом МОЗ №57 від 07.02.2008 р. (визначає порядок медичних оглядів, оглядів на стан здоров`я, правила оформлення медичних документів тощо.) Відсутній запис, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. 
Згідно з Висновком № 14/17 ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" м. Вінниця від 26.03.2025 р., ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Відсутній запис, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Отже, відповідач зазначив, що відсутність у висновку ЛКК прямої вказівки на потребу в постійному сторонньому догляді, прямо вказує на відсутність юридичної підстави для звільнення за сімейними обставинами. Отже рішення командування військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_3 з військової служби, прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Водночас, відповідач зауважив, що мати позивача має іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення - сина ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою місця проживання матері, - АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться на відстані 1,5 км від місця проживання матері ОСОБА_2 .
За таких обставин, відповідач вважає, що у випадку необхідності ОСОБА_4 може піклуватись про свою матір та надавати їй допомогу попри утримання своїх трьох неповнолітніх дітей.
Також відповідач подав заперечення щодо задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.
Представник позивача 23.07.2025 подала відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача, зазначені у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач 24.07.2025 подав заперечення на відповідь на відзив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 24.07.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.
Відповідач 07.08.2025 подав доповнення до відзиву, у яких вказав, що на виконання наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2025 № 1537-ОС, ОСОБА_1 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.08.2025 № 418-ОС виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону.
Отже у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) позивач проходив військову службу з 24.02.2025 по 04.08.2025, останнім днем правовідносин між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 слід вважати 04 серпня 2025 року.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
Позивач 27.05.2025 подав рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку потребою здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
До рапорту долучив необхідні документи.
У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 26.06.2025 повідомив, що рапорт солдата ОСОБА_1 зареєстрований 27.05.2025 за № 03.1.3/10009/25-Вн.
У переліку документів, які були представлені солдатом ОСОБА_1 відсутній акт, що його мати не перебуває на повному державному утриманні (довідка з соціального захисту або лист з ПФУ/УПСЗН). 
Окрім того у ОСОБА_1 є рідний брат ОСОБА_4 , який є членом сім`ї першого ступеня споріднення, а факт статусу багатодітний батько не спростовує можливості та обов`язку щодо опіки та догляду за матір`ю (а.с. 34).
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Положеннями п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Підстави звільнення з військової служби, передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII, залежать від виду військової служби.
Відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції на час подання рапорту про звільнення) під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, з-поміж іншого: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008; у редакції на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом спірних обставин у цій справі, позивач 27.05.2025 подав рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку потребою здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
На підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав, зокрема, Довідку до акта огляду МСЕК від 26.07.2023 серії 12ААГ № 358456, якою матері позивача ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. У графі висновок про умови та характер праці вказано: Протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а.с. 20) та Висновок за формою первинної облікової документації № 080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Вінниці" від 26.03.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, згідно з яким ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 26.03.2026 року.
Відповідно до Порядку № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу III цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві"; висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 № 407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132 (далі - Інструкція № 407).
Відповідно до Інструкції № 407 висновок за формою № 080-4/о надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно з пунктом 11 Інструкції № 407 особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Визначаючись у спірних правовідносинах у цій справі суд враховує позицію Верховного Суду у спорі у такій категорії у постанові від 11 квітня 2024 року у справі №420/16689/23 щодо необхідності судам з`ясувати, зокрема, чи містить відповідний висновок (рішення) інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.
При цьому, на переконання суду, абзацом 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що підставою для звільнення з військової служби є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Суд враховує, що II групу інвалідності встановлено ОСОБА_2 безстроково, а висновок ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Вінниці" від 26.03.2025 є дійсним до 26.03.2026 року, тобто на один рік. Водночас, як вже йшлося, особам, яким встановлено інвалідність безстроково, згідно з пунктом 11 Інструкції № 407 висновок видається безстроково; а особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців; іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Суд вважає, що "постійний догляд" і "догляд на непрофесійній основі" не утворюють синонімію та мають відмінне смислове навантаження, проте саме висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду є тією підставою, яку сформульовано і закладено законодавцем в основу абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII для підстави звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.
Жодного слова про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у висновку ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Вінниці" від 26.03.2025, наданого позивачем, немає. Саме по собі поняття "догляд на непрофесійній основі" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Вирішуючи спір у цій справі, суд виходить з того, що відсутність у висновку, складеному ЛКК КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Вінниці" про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 26.03.2025 № 14/17, інформації про необхідність постійного догляду, утворює самостійну та достатню підставу для висновку про непідтвердження вказаних у рапорті підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю з інвалідністю II групи, а тому суд погоджується з відповідачем у тому, що позивач не надав належних доказів на підтвердження існування підстав для звільнення з військової служби, визначених абзацом 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, відтак порушення прав позивача, про захист яких він просив у судовому порядку, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду. 
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини (для догляду за матір`ю) на підставі поданого рапорту, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на встановлені у справі обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів та доказів, наданих позивачем та суб`єктом владних повноважень, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено, підстави для присудження судових витрат на користь позивача відсутні.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 16.01.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна