ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6187/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1030/25 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої Хома М.В. 
суддів       Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар Дідух М.Є. 
з участю ОСОБА_1 та її представника —                 адвоката Чапаєвої Г.М.,
               представника ОСОБА_2 - 
               адвоката Башуцького І.Я.,
               представника управління сім`ї,                         молодіжної політики та захисту дітей                 Тернопільської міської ради - 
               Паславської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Ганни Миколаївни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2025 року у справі №607/6187/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом. 
В обґрунтування позовної заяви вказувала, що відповідач ОСОБА_2 є її батьком. З моменту народження і до листопада 2021 року вона проживала разом із матір`ю в м.Львові, батько до них навідувався дуже рідко. З листопада 2021 року, у зв`язку із тим, що матір зловживала алкоголем, працівники служби у справах дітей вилучили її від матері та передали на виховання батькові. В 2022 році померла її матір. Під час спільного проживання із сім`єю батька, ОСОБА_3 постійно прискіпливо ставився до позивачки, ображав, обзивав її та покійну матір, виникали сварки, у зв”язку з чим позивачка змушена була змінити місце проживання та з 17.09.2022 року живе у сім`ї дядька (рідного брата тата), де їй забезпечені належні умови, комфортна та безпечна атмосфера. 
У 2023-2024 роках у провадженні судів уже перебувала справа про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неї.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 2.04.2024 року відмовлено у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 . Постановою Тернопільського апеляційного суду від 09.07.2024 року рішення суду першої інстанції було доповнено вказівкою про необхідність ОСОБА_2 змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 . 
Однак, після цього судового рішення поведінка батька залишилась незмінною. З його сторони не здійснено жодних спроб налагодити стосунки, навпаки, у повідомленнях він продовжує ображати ОСОБА_5 та рідних, з якими вона проживає. 
ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов”язків та ухиляється від їх виконання, а тому ОСОБА_1 просила позбавити її батька ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2025 року позов задоволено частково.
Відібрано неповнолітню дитину – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 , без позбавлення батьківських прав, та передано її під опіку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради.
Роз`яснено ОСОБА_2 , що суд за його заявою може постановити рішення про повернення йому дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню нею дитини.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вказує, що з моменту проживання дочки ОСОБА_5 з ним він виконував батьківські обов`язки в повному обсязі, дитина була забезпечена всім необхідним, він піклувався про її фізичний, духовний, моральний розвиток.
Зазначає, що його брат ОСОБА_2 самочинно забрав дочку до себе та утримує її. Брат звертався до суду з заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки, в свою чергу ОСОБА_2 звертався з зустрічним позовом про відібрання дитини та передачу її батькові.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року зустрічний позов задоволено частково, ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_6 від ОСОБА_2 та передати батькові ОСОБА_2 .
Не зважаючи на вказане судове рішення, дитина продовжує проживати у сім`ї брата, який чинить перешкоди в налагодженні нормальних стосунків з дочкою.
Вважає, що передання дитини під опіку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради не буде відповідати якнайкращим її інтересам. Зазначає, що проживання дочки з ним буде безпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вказує, що суд, приймаючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, не врахував пояснення третьої особи та не оцінив письмових доказів.
Зазначає, що батько систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо ними нехтує, і така його поведінка має постійний характер. Свого ставлення до дочки ОСОБА_2 не змінив після прийняття судових рішень у 2024 році.
Також звертає увагу суду на те, що батько продовжує отримувати соціальну допомогу у зв`язку з смертю її матері та отримує дохід від оренди її майна.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2   представник  ОСОБА_1  - адвокат Чапаєва Г.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необгрунтованою.
Зазначає, що ОСОБА_2 не виконував батьківські обов`язки до моменту смерті матері ОСОБА_7 , проживав в іншому місті, не не цікавився донькою. За час спільного проживання з донькою виконання ним батьківських обов`язків було неналежним, і полягало тільки у влаштуванні ОСОБА_5 до школи, забезпечення доглядом, цей період тривав 10 місяців.
Вказує, що твердження ОСОБА_2 про негативне налаштовування ОСОБА_5 сім`єю брата не відповідають дійсності, оскільки за час проживання ОСОБА_5 в сім`ї рідного брата батька останній не вчиняв спроб для налагодження контакту з дочкою, не брав участі у батьківських зборах, хоча ОСОБА_5 навчається в тій школі, де працює ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 буде відповідати її якнайкращим інтересам.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважає її необгрунтованою.
Вказує, що виконання ним батьківських обов`язків за період проживання доньки з ним було належним та відповідало її потребам та інтересам.
Зазначає, що щомісячно перераховує доньці грошові кошти на її картковий рахунок, однак донька від спілкування з ним ухиляється та не реагує на телефонні дзвінки.
Вказує, що усвідомлює відповідальність за виховання доньки, бажає докласти всіх зусиль для зміцнення між ними родинних зв`язків, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток, готувати до самостійного життя та праці.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника – адвоката Чапаєвої Г.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 - адвоката Башуцького І.Я., який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника третьої особи – Паславської О.І, яка підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 - підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
До листопада 2021 року ОСОБА_9 проживала разом з матір”ю ОСОБА_8 у м.Львові, а з листопада 2021 року — разом з батьком ОСОБА_2 та його сім”єю у м.Тернополі.
З 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 навчається в ЗОШ І-ІІІ ст. №23 м.Тернополя.
Матір ОСОБА_1 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається із змісту висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №750 від 04.06.2025 року, стосунки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 були складними, виникали конфлікти. 4.02.2022 року від інспектора ювенальної поліції Федоришин надійшло повідомлення про те, що в соціальній мережі “тік ток” була виявлена неповнолітня ОСОБА_1 , яка розмістила відео суїцидального характеру, дане звернення зареєстровано в ІКС ІПНП Тернопільської поліції за №3982.
З 5 лютого 2022 року ОСОБА_1 протягом 2 тижнів перебувала у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Тернополі.
З вересня 2022 року ОСОБА_1 проживає разом з дядьком ОСОБА_2 (рідним братом батька) та його дружиною ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_1 .
22 лютого 2023 року ОСОБА_1 зверталась до начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявою, у якій повідомляла про складні відносини з батьком, просила допомогти та звернутись в її інтересах із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї.
02 березня 2023 року працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що ОСОБА_1 проживає у сім`ї дядька ОСОБА_2 по лінії батька. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року у справі №607/14705/23 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 - відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 - задоволено частково. Відібрано малолітню ОСОБА_1 у ОСОБА_2 та передано батькові ОСОБА_2 . Вказано, що при виконанні рішення слід врахувати необхідність психокорекційної та профілактичної роботи дитини з психологом. 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 9 липня 2024 року рішення суду першої інстанції змінено та доповнено його вказівкою наступного змісту: “Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Службу в справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків”. 
Постановою Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 вересня 2024 року ВП №76041560 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №607/14705/23, виданого 22 серпня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
Постановою Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 грудня 2024 року ВП № 76041560 постановлено для належного та повного виконання рішення залучити представника органу опіки та піклування до проведення виконавчих дій.
Виконання судового рішення не відбулося, оскільки при виході 23 грудня 2024 року державного виконавця разом з батьком ОСОБА_5 — ОСОБА_2 та представником органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини з метою виконання судового рішення у справі №607/14705/23, ОСОБА_9 відмовилась виконувати рішення та повертатися до батька. 
З характеристики ОСОБА_4 , наданої Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ст. №23 від 10 грудня 2024 року за №02-04/158 вбачається, що ОСОБА_5 привітна та активна дівчинка, відповідальна, спілкується охоче, сумлінно виконує доручення вчителів; на запитання відповідає відверто та щиро; у класі адаптувалася добре, товаришує з іншими дівчатками; через складні стосунки з батьком дядько забрав до себе; про життя в нових умовах у сім”ї дядька розповідає, що відчула, як жити в благополучній сім”ї; дядько та тітка цікавляться шкільним життям дівчинки, розмовляли з класним керівником, учителями, шкільним психологом. ОСОБА_5 не пропускає занять без поважної причини, охайна, шкільні речі в належному стані, фізичний та інтелектуальний розвиток відповідає віку дитини. 
Як вбачається з характеристики тренера-викладача ОСОБА_2 , наданої директором “Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи №1” Тернопільської міської ради за №83 від 23.08.2023 року, ОСОБА_2 працює а даній школі тренером-викладачем з вільної боротьби з 01.09.2022 року. За час роботи проявив себе сумлінним працівником, дисциплінований, користується авторитетом серед працівників школи, вихованців та їх батьків, до виконання обов”язків ставиться добросовісно, комунікабельний, володіє хорошими організаторськими здібностями, заняття проводить на високому організаційному та методичному рівні, вихованці ОСОБА_11 — переможці та призери обласних та всеукраїнських змагань.
Відповідно до інформації Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ст. №23 від 10 грудня 2024 року, у 2024/2025 навчальному році ОСОБА_2 не брав участі у шкільному житті доньки ОСОБА_1 , учениці 8-Г класу.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 наказом управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 30 січня 2025 року №25 ОСОБА_1 тимчасово влаштовано в сім`ю дядька ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 протягом липня 2024 — квітня 2025 року щомісячно сплачував на рахунок ОСОБА_4 в АТ КБ “Приватбанк” кошти, зокрема, у липні 2024 — 1 тис. грн; у серпні та вересні 2024 — по 2 тис. грн; у жовтні 2024 — 1450 грн; у грудні 2024 — 7 тис. грн; у січні 2025 — 6 тис. грн; з лютого по квітень 2025 — по 7 тис. грн щомісячно.
Згідно висновку, затвердженого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради від 04 червня 2025 року №750, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування висновку зазначено про те, що батько не приймає будь якої участі у житті доньки, не цікавився шкільним життям доньки. ОСОБА_5 є учасником Народного художнього театру “Дивосвіт”, також займається в гуртку “Веселковий світ”, де батько ОСОБА_3 не був жодного разу, на батьківські збори приходить п. ОСОБА_12 , яку ОСОБА_5 називає мамою. Керівники гуртків тримають зв”язок із ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_10 .
У суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування ОСОБА_14 підтримала висновок та додатково пояснила, що незважаючи на те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 09.07.2024 року ОСОБА_15 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 , однак ставлення він не змінив та не вживав жодних заходів для налагодження особистих стосунків із донькою, не звертався за допомогою до органу опіки та піклування, до шкільного психолога, вчителів тощо. Кошти на утримання дитини він сплачував, але цього недостатньо. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 2 квітня 2024 року встановлено необхідність проведення психокорекційної та профілактичної роботи дитини з психологом для виконання рішення про відібрання дитини від дядька та повернення її батькові ОСОБА_16 , однак проведення такої роботи останній не ініціював, внаслідок чого судове рішення не було виконане, ОСОБА_5 відмовилась повертатися до батька. 
       Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції встановив, що батько ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов”язків щодо доньки ОСОБА_5 , однак суд прийшов до переконання, що позивачем не надано достатніх доказів умисного та злісного систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, а також що така поведінка має постійний характер та що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, тому застосування крайнього заходу впливу – позбавлення батьківських прав є недоцільним.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_9 близько 3 років проживає не з батьком, досягла 14 річного віку, примушування її до проживання з батьком усупереч її волі є неприпустимим, небезпечним для її життя та морального здоров`я, в той же час ОСОБА_2 продовжує отримувати соціальну допомогу у зв”язку із смертю матері дитини, розпоряджається її доходами від оренди належної їй квартири у м.Львові, особи, які опікуються ОСОБА_5 , не можуть на законних підставах представляти її інтереси у державних та банківських установах, тощо, тому суд з метою захисту інтересів дитини прийшов до висновку про наявність підстав для відібрання ОСОБА_5 від батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав та передання дитини під опіку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов”язків щодо доньки ОСОБА_5 . 
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що таке ухилення не є умисним та свідомим. 
Застосований судом першої інстанції спосіб захисту прав неповнолітньої ОСОБА_4 у вигляді відібрання неповнолітньої дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та передання її під опіку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради не відповідає змісту позовних вимог та обставинам справи.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 
Наведене відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьків батьківських прав відносно їх дітей передбачені у ч. 1 ст.164 СК України.
Зокрема, згідно п.2 ч.1  ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц ).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. 
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) так і для дитини (стаття 166 СК України).
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право батьків і дітей бути один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 49). 
У рішенні від 30 червня 20202 року у справі "Ілля Ляпін проти росії" ЄСПЛ зауважив, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могти б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини, можуть в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав, в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Тобто в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. 
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1,9 Конвенції).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17 зазначено, що: «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. 
Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Встановлені судом обставини справи, підтверджені належними та достатніми доказами, свідчать про те, що після ухвалення судових рішень у справі №607/14705/23 відповідач не виконав рішення в частині необхідності змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 та умисно ухилявся від обов”язку щодо виховання дитини.
У період між набранням законної сили судовими рішеннями у справі №607/14705/23 та звернення з позовом у даній справі, що розглядається апеляційним судом (з липня 2024 року по березень 2025 року), ухилення відповідача ОСОБА_2 від виховання доньки проявилось у його бездіяльності щодо налагодження стосунків із ОСОБА_5 та відсутністю участі у її житті, він не звертався за допомогою як до органів опіки і піклування, вчителів та психолога школи, в якій навчається ОСОБА_5 , так і не було звернень до будь яких інших психологічних центрів чи приватних психологів з метою налагодження стосунків з донькою та належної участі у її житті та вихованні.
Крім цього, відповідач навіть не цікавився у вчителів школи щодо стану справ ОСОБА_5 у школі, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка школи №23 м.Тернополі.
Звернення до органів ДВС для виконання судового рішення у справі №607/14705/23, яке полягає у відібранні дитини, із залученням представників органу опіки і піклування, не можна вважати зміною ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків, оскільки необхідна психокорекційна робота, що повинна була передувати виконанню цього рішення, не була проведена з тих причин, що ОСОБА_2 не ініціював проведення такої роботи.
Та обставина, що при розгляді даної справи у суді ОСОБА_2 проявляє інтерес до результатів розгляду справи та надавав фінансову допомогу доньці, не спростовує факт його ухилення від виконання батьківських обов”язків. 
При цьому колегія суддів враховує, що такий інтерес відповідача щодо дитини обмежений виключно запереченнями проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав та процесуальними діями у справі №607/14705/23 та у даній справі, що розглядається апеляційним судом. 
Як у суді першої, так і в апеляційній інстанції представник відповідача — адвокат Башуцький І.Я. посилався на ту обставину, що донька ОСОБА_5 уникає спілкування з батьком ОСОБА_2 , а тому останній позбавлений можливості налагодити стосунки із донькою та очікує, коли ОСОБА_5 змінить своє ставлення до нього. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що такі пояснення не заслуговують на увагу, оскільки відповідач як батько та дорослий має робити кроки для налагодження контакту із донькою, зважаючи в тому числі і на те, що саме його дії призвели до відчуження доньки. Перекладання відповідальності за налагодження стосунків на дитину чи третіх осіб є невиправданим.
Отже, відповідач після ухвалення судових рішень у справі №607/14705/23 свідомо не вчиняв жодних дій щодо участі у житті дитини поза межами розгляду судових справ, що з врахуванням конкретних обставин цієї справи свідчить про умисне ухилення від виховання дитини.
У даному випадку таке ухилення батька від виконання батьківських обов”язків не є простою бездіяльністю, а умисним уникненням від покладеного на нього судовим рішенням обов”язку змінити ставлення до виховання дитини, що становить реальну загрозу для благополуччя дитини. 
Так, матір ОСОБА_1 померла, а особи, у сім”ю яких тимчасово поміщена ОСОБА_5 , не уповноважені представляти її інтереси, розпоряджатися в її інтересах належним їй майном та коштами, та вирішувати інші важливі питання щодо життя та здоров”я дитини, її інтересів, оскільки таке право належить батькові. 
Після ухвалення судових рішень у справі №607/14705/23 відповідач мав можливість звернутися за допомогою органу опіки та піклування, вчителів та психолога школи, однак не вчиняв жодних дій, а зайняв позицію очікування, що у даній ситуації є неприпустимим.
Відповідач не навів жодних об”єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутися за допомогою до відповідних спеціалістів та розпочати роботу над вирішенням проблеми у стосунках з донькою з метою належного виконання його батьківських обов”язків.
Колегія суддів приходить до висновку, що поведінку відповідача змінити у кращий бік неможливо, оскільки така можливість судом уже надавалася, однак відповідач не вважав за потрібне щось змінювати у своїй поведінці щодо налагодження стосунків із донькою та прийняття безпосередньої участі у її вихованні.
У даному випадку найважливіші інтереси дитини, що полягають у забезпеченні її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, за своєю природою та важливістю переважають над інтересами батька, який усно висловлює бажання виховувати доньку, в той же час самоусунувся від участі у її житті та зайняв позицію очікування зміни ставлення ОСОБА_5 до нього. 
З врахуванням наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому колегія суддів зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною та побачення з нею, а також на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі №331/8310/15.
Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що він бажає спілкуватись з донькою, однак брат ОСОБА_17 , у якого проживає ОСОБА_5 чинить усілякі перешкоди у спілкуванні доньки з батьком, налаштовує доньку проти батька, колегія суддів оцінює критично, так як у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 чи будь-які інші особи чинили перешкоди батьку щодо його участі у вихованні доньки та налагодженні спілкування з нею.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Ганни Миколаївни - задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 5 грудня 2025 року.

Головуюча                                                                 М.В. Хома

Судді                                                                         Б.О. Гірський 

                                                                                       Н.М. Храпак