ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/31445/23 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Бєлової Л.В.
суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2023 року № 262440014939 про відмову позивачу в призначенні з 10.01.2023 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу з 10.01.2023 пенсію за віком відповідно до п.1 ч.1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ зі зменшенням пенсійного віку на 10 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2023 № 262440014939 про відмову ОСОБА_1 в призначенні з 10.01.2023 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 10.01.2023 пенсію за віком відповідно до п. 1 ч.1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII зі зменшенням пенсійного віку на 10 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який працював у зоні відчуження з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (про зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію).
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Зокрема, апелянт зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача, страховий стаж позивача обчислений та складає 26 років 7 місяців 14 днів. До страхового стажу згідно з дублікатом трудової книжки від 22.09.1998 серії НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 15.10.1982 по 24.06.1983, оскільки дата первинного заповнення дублікату трудової книжки не відповідає періодам роботи, внесеним в документ. У зв`язку з цим, позивачу запропоновано надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством на якому працював, на підставі первинних документів за час виконання робіт.
Додатково апелянт зауважує, що у дублікаті від 26.06.2015 архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 05.11.2002 № 14693 щодо проходження спеціальних зборів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 18.07.1986 по 26.08.1986, дні виїзду в зону не зазначено.
Крім того, апелянт наголошує, що у наданому посвідченні учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 25.02.2014 серії НОМЕР_2 печатка не містить чіткого зображення повного складу тексту та реквізитів, через що її неможливо ідентифікувати.
Отже, на переконання апелянта, рішення від 17.01.2023 № 262440014939 про відмову позивачу призначити пенсію, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років, є правомірним. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданим 20.03.2009, на якому проставлено штамп червоного кольору "Перереєстровано", яке є безстроковим і діє на всій території України (а.с. 11).
10 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою за призначенням пенсії за віком згідно з частини 1 статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачене постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1. Засобами програмного забезпечення визначено структурний підрозділ - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням від 17.01.2023 № 262410014939 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до частини 1 статті 55 Закону.
Відмова обґрунтована тим, що згідно з актом перевірки № 2600-1005-1/4873 не можливо підтвердити факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку від 17.01.2023 загальний страховий стаж позивача складає 26 років 7 місяців 14 днів.
Крім того у листі від 02.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, повідомлено позивача про те, що згідно з дублікатом трудової книжки від 22.09.1998 серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 15.10.1982 по 24.06.1983, оскільки дата первинного заповнення дублікату трудової книжки від 22.09.1998 серії НОМЕР_4 не відповідає періодам роботи, внесеним в документ.
Також у вказаному листі пенсійного фонду зазначено, що у дублікаті від 26.06.2015 архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 05.11.2002 № 14693 щодо проходження спеціальних зборів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 18.07.1986 по 26.08.1986, дні виїзду в зону не зазначено. 
Крім того, у вказаному листі пенсійного фонду наголошено на тому, що у наданому посвідчені учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 25.02.2014 серії НОМЕР_2 печатка не містить чіткого зображення повного складу тексту та реквізитів, через що її неможливо ідентифікувати.
Позивач, вважаючи неправомірним відмову (рішення від 17.01.2023) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, звернувся з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що згідно з наданими позивачем доказами період перебування у зоні та участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС складає більше 5 календарних днів, а отже, позивач має право на призначення пенсії відповідно до п.1 ч.1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію за віком з 10.01.2023, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки заява позивача про призначення пенсії відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії, то дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ключовим у цій справі є питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком, з урахуванням положень п.1 ч.1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII, які передбачають зменшення пенсійного віку на 10 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі- Закон № 769-XII).
Згідно із статтею 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Статтею 10 Закону № 796 передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачені пільги для обумовленої категорії громадян, перелік яких та підстави надання залежать від категорії, до якої вони належать.
Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 даного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років;
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років;
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.
З контексту наведеної норми ст. 55 Закону № 796 можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу.
Аналогічний висновок наведений у тексті постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі 280/1162/16-а.
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, населених пунктів, які вважаються зоною відчуження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106.
Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Зі змістом ст. 65 цього Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 2) серії А синього кольору.
Пунктом 11 вказаного Порядку № 551 зазначено, що Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхом листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
Отже, основним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, відтак надає йому право користування пільгами, встановлених Законом № 796, зокрема щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Суд першої інстанції достовірно встановив, що позивач має посвідчення учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (2 категорії), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 20.03.2009, на якому проставлено штамп червоного кольору "Перереєстровано", яке є безстроковим і діє на всій території України.
Докази про те, що вказане посвідчення скасовано або визнано нечинним у матеріалах справи відсутні.
Отже, вказане посвідчення дає позивачу право на призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до пункту 1 статті 55 Закону № 796.
Крім того, у матеріалах справи наявні довідки Українського державного науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту "Укрндіводоканалпроект" від 07.09.2022 № 347/3-00, від 22.07.2022 № СК3/6, в яких зазначено, що з 29.04.1985 по 25.11.1993 правцював на посадах бурильника ІІІ розряду та водія, а також з 08.10.1986 по 15.10.1986 позивач приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 15-16).
Також у матеріалах справи наявна копія виписки з журналу реєстрації відряджень працівників, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС, з якої вбачається, що позивач з 08.10.1986 по 15.10.1986 знаходився у відрядженні у с. Неданчичі Чернігівської області (а.с.18-19).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період перебування у зоні та участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС складає більше 5 календарних днів, а тому позивач має право на призначення пенсії відповідно до п.1 ч.1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2023 № 262440014939, яким ОСОБА_1 відмолено у призначенні з 10.01.2023 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Колегія суддів наголошує, що зазначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у спірному рішенні про те, що згідно з актом перевірки № 2600-1005-1/4873 від 25.10.2022 не можливо підтвердити факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є безпідставним, оскільки у акті перевірки № 2600-1005-1/4873 від25.10.2022 предметом перевірки було дослідження достовірності видачі довідки від 13.07.2022 № 8 про заробітну плату для призначення пенсії за період роботи з 01.11.1998 по 31.10.1993, тому встановлені у вказаному акті висновки не стосуються факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 08.10.1986 по 15.10.1986.
Посилання апелянта на те, що позивачу не зараховано період роботи з 15.10.1982 по 24.06.1983 є також безпідставним, оскільки спірним питанням у цій справі є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2023 № 262440014939 про відмову ОСОБА_1 в призначенні з 10.01.2023 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Крім того, твердження апелянта про те, що рішення від 17.01.2023 № 262440014939 правомірно прийнято у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 15 років є необґрунтованим, оскільки у спірному ж рішення зазначено, що загальний страховий стаж позивача складає 26 років 7 місяців 14 днів.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Белова
Судді В.О. Аліменко,
Н.В. Безименна