Справа № 420/38503/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 17.11.2025 позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
1. Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 та не нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди за період з 10 лютого 2025 року по теперішній час, з розрахунку 100 000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини на підставі Постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
2. Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною 3. 4. щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 та не нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період з 1 вересня 2025 року по теперішній час;
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити додаткову грошову винагороду у зв`язку з отриманим пораненням та періодом лікування за період з 10 лютого 2025 року по теперішній час та дорахувати необхідні суми з розрахунку 100 000, 00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини на підставі Постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2025 року по теперішній час.
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Також, перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2239/37122 з 11.02.2025 року по 28.02.2025, зі встановленим діагнозом: Вогнепальне поранення (10.02.2025). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3108 перебував на лікуванні у стаціонарі від 28.02.2025 по 03.03.2025 у зв`язку з отриманим пораненням, у виписці зазначено мій стан: загальний стан пацієнта важкий, нестабільний, обумовлений отриманими травмами та їх ускладненнями. В свідомості, періодично дезорієнтований, забуває інформацію. Відповідно до листів від Львівської міської ради управління охорони та здоров`я я, ОСОБА_1 був госпіталізований 03.03.2025 на стаціонарне лікування у «Лікарні Святого Пантелеймона» міста Львів у зв`язку з отриманим пораненням. В інтересах позивача неодноразово подавалися до військової частини НОМЕР_1 адвокатські запити, щодо перерахунку додаткової грошової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням. Посадові особи військової частини НОМЕР_1 надіслали відповідь на звернення у якій зазначають, що не можуть здійснити нарахування виплат військовослужбовцю так як, надані на розгляд копії медичних документів неналежної якості, по яким не можуть здійснити перевірку періодів лікування та поставлених діагнозів. Було запрошено надати до командування військової частини НОМЕР_1 належної якості та належно завірені нотаріусом копії медичних документів щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікування для прийняття рішення про нарахування та виплату невиплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди.
Ухвалою судді від 21.11.2025 постановлено залишити позовну заяву без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду:
- позовної заяви в новій редакції в якій має бути зазначено відомості, передбачені п.2 ч.5 ст.160 КАС України;
- заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
05.12.2025 від позивача надійшла заява (вх. №ЕС/128759/25), в якій заявник просить суд поновити строк звернення до суду зазначивши, що він перебував у важкому стані після отриманого поранення, проходив довге лікування та реабілітацію у період з 11.02.2025 по 11.08.2025, звернутися відразу до суду не було можливості, через стан здоров`я. Як тільки стан здоров`я став покращуватися, було подано документи до військової частини починаючи з 25.08.2025 для здійснення перерахунку на здійснення виплат. Протягом довгого часу не було отримано належної відповіді, тому було вирішено звернутися до суду.
Також, 05.12.2025 надійшла заява позивача (вх. №ЕС/128760/25) про приєднання позовної заяви в новій редакції.
10.12.2025 суддя ухвалив заяву позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду від 05.12.2025 (вх. №ЕС/128759/25) – задовольнити; поновити ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду; прийняти до розгляду позовну заяву, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (в порядку ст. 262 КАС України).
12.12.2025 до суду від військовій частині НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що в особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Позивачем було порушено вимоги статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Адже, відповідно до зазначеної статті, у разі зазначення у висновку військово-лікарської комісії права на відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), Позивач мав прибути до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки, або безпосередньо прибути до військової частини НОМЕР_1 для оформлення такої відпустки.
Звертають увагу суду на те, що рішення, надані у заключеннях військово-лікарської комісії, є обов`язковими для командирів військових частин, але в свою чергу не можуть бути реалізовані, якщо зазначені рішення не доводяться до командирів частин безпосередньо медичними закладами, або військовослужбовцями у яких виникло право на отримання відпустки для лікування.
Через зазначене, відпустка для лікування позивачу не надавалась. Від територіального центру комплектування та соціальної підтримки документи про надання позивачу відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили. Особисто від позивача документів та рапортів із проханням про надання відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили. Докази про перебування позивача у відпустці для лікування до позовної заяви не надані.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 №191/1137 (а.с.23), ОСОБА_1 10.02.2025 отримав травму при виконанні завдань з захисту Батьківщини.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №є2239/37122 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова «ДОР» (а.с.16-18), ОСОБА_1 з 11.02.2025 по 28.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками вогнепального поранення (10.02.2025).
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3108 Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с.19-20), ОСОБА_1 з 28.02.2025 по 03.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками вогнепального поранення (10.02.2025).
Матеріали справи містять лист відокремленого підрозділу «Лікарня Святого Пантелеймона» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Управління охорони здоров`я Львівської міської ради від 18.03.2025 №811 (а.с.15), відповідно до якого підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні з 03.03.2025 з діагнозом МВТ ВП (10.02.2025). Госпіталізований 03.03.2025 (а.с.24).
Матеріали справи містять довідку військово-лікарської комісії №2025-0612-0916-5900-3 від 12.06.2025 (а.с.25-27), відповідно до якої ОСОБА_1 проведено медичний огляд «Госпітальна ВЛК «ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» 12.06.2025.
Відповідно до довідки ВЛК №2025-0612-0916-5900-3 від 12.06.2025: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): Травма відноситься до тяжких. Документи про причинні зв`язки: довідка про обставини травми №191/1137 від 17.02.2025 командира ВЧ НОМЕР_1 . На підставі статті 81 графи ІІ розкладу хвороб: Потребує тривалого лікування протягом 120 календарних днів».
Матеріали справи містять лист військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2025 №182/13492 щодо виплат грошового забезпечення позивачу (а.с.30), відповідно до якого повідомлено, що заявником надано на розгляд копії документів неналежної якості, по яким посадові особи військової частини не можуть здійснити перевірку періодів лікування та поставлених діагнозів. Запропоновано, із посиланням на Закон України «Про нотаріат», надати належної якості та належно завірені копії медичних документів.
29.10.2025 представник ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_1 і адвокатським запитом (а.с.9-13) у якому просила здійснити виплату додаткової грошової винагороди за період з 10.02.2025 по 01.11.2025 для військовослужбовця ОСОБА_1 , який перебуває у відпустці по лікуванню у зв`язку з отриманим тяжким пораненням та нарахувати й здійснити виплату грошового забезпечення на підставі довідки ВЛК, в якій вказано потребу у тривалому лікуванні.
До адвокатського запиту від 29.10.2025 заявником було додано: копія військового квитка; копія довідки про обставини травми; копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3108; копія довідки ВЛК №2025-0612-0916-5900-3 від 12.06.2025; копії медичних документів; копія відповіді від військової частини НОМЕР_1 ; згода на обробку персональних даних; документи на підтвердження повноважень представника.
Військовою частиною НОМЕР_1 разом із відзивом на позовну заяву до суду надано довідку про доходи ОСОБА_1 від 11.12.2025 №191/6919 (а.с.81-82), відповідно до якої позивач, окрім іншого, у 2025 році отримав доходи:
-січень 2025 року – 25715,28 грн (грошове забезпечення у січні 2025 року за грудень 2024 року);
-січень 2025 року – 30000,00 грн (винагорода 30000,00 грн у січні 2025 року за грудень 2024 року);
-лютий 2025 року – 25460,93 грн (грошове забезпечення у лютому 2025 року за січень 2025 року);
-лютий 2025 року – 30000,00 грн (винагорода 30000,00 грн у лютому 2025 року за січень 2025 року);
-березень 2025 року – 25460,93 грн (грошове забезпечення у березні 2025 року за лютий 2025 року);
-березень 2025 року – 9642,86 грн (винагорода 30000,00 грн у березні 2025 року за лютий 2025 року);
-квітень 2025 року – 25460,93 грн (грошове забезпечення у квітні 2025 року за березень 2025 року);
-квітень 2025 року – 73963,13 грн (виплата 100000,00 грн пораненим (11.02.2025-28.02.2025, 01.03.2025-03.03.2025);
-квітень 2025 року – 50921,86 грн (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік);
-травень 2025 року – 25460,93 грн (грошове забезпечення у травні 2025 року за квітень 2025 року);
-червень 2025 року – 25460,93 грн (грошове забезпечення у червні 2025 року за травень 2025 року);
-липень 2025 року – 16368,54 грн (грошове забезпечення у липні 2025 року за червень 2025 року);
-липень 2025 року – 373548,39 (виплата 100000,00 грн пораненим);
-серпень 2025 року – 662,50 грн (грошове забезпечення у серпні 2025 року за липень 2025 року);
-вересень 2025 року – 59618,58 грн (грошове забезпечення у вересні 2025 року за серпень 2025 року);
-жовтень 2025 року – 662,50 грн (грошове забезпечення у жовтні 2025 року за вересень 2025 року);
-жовтень 2025 року – 207096,77 грн (виплата 100000,00 грн пораненим (25.06.2025-21.07.2025, 22.07.2025-11.08.2025, 12.08.2025-27.08.2025);
-листопад 2025 року – 662,50 грн (грошове забезпечення у листопаді 2025 року за жовтень 2025 року);
-листопад 2025 року – 109569,90 грн (виплата 100000,00 грн пораненим (28.08.2025 – 29.09.2025);
-грудень 2025 року – 662,50 грн (грошове забезпечення у грудні 2025 року за листопад 2025 рік).
При цьому, позивачем нараховані на його користь доходи, що вказані у довідці від 11.12.2025 №191/6919 – не спростовані.
Вважаючи спірну бездіяльність щодо не нарахування додаткової винагороди протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно пункту першого статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
На думку суду, аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Також, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок №260), визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Згідно пункту 13 розділу XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав поранення та перебував на стаціонарному лікуванні у спірний період, а саме:
-Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова «ДОР» з 11.02.2025 по 28.02.2025; 
- Національний військово-медичного клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» з 28.02.2025 по 03.03.2025;
-відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Пантелеймона» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Управління охорони здоров`я Львівської міської ради з 03.03.2025 по дату видачі довідки – 18.03.2025.
Відповідно до наданої відповідачем довідки від 11.12.2025 №191/6919, за спірний період відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні.
Позивачем вказане не спростовано, а судом протилежного не встановлено, а відтак у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Відповідно до довідки ВЛК №2025-0612-0916-5900-3 від 12.06.2025: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): Травма відноситься до тяжких. Документи про причинні зв`язки: довідка про обставини травми №191/1137 від 17.02.2025 командира ВЧ НОМЕР_1 . На підставі статті 81 графи ІІ розкладу хвороб: Потребує тривалого лікування протягом 120 календарних днів».
Щодо перебування позивача на лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, судом встановлено наступне.
Згідно пункту 13 розділу 34 Порядку № 260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Відповідно до статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Відповідно до ч.11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023 року) (далі - Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям..
Пунктом 6.11 гл.6 р.ІІ Положення №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023) передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Згідно з п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023), відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
Згідно п. 8.11. Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»,затвердженої наказом Наказ Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі – Інструкція №170), про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Відповідно до п. 8.12. Інструкції №170 військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається:
вид відпустки;
тривалість відпустки в календарних днях;
потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення;
адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення;
вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки;
пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).
Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.
Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. У разі поділу щорічної основної відпустки на частини (більш як 10 календарних днів) час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, додається до кожної її частини. У разі проведення відпустки за кордоном час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, визначається з огляду на вид транспорту, використаного військовослужбовцем, та віддаленість від місця проходження військової служби до державного кордону України в напрямку проведення відпустки.
Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.
В той же час, позивачем не було надано доказів, що він перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Більш того, матеріали справи й не містять доказів звернення позивача чи його представника до військової частини НОМЕР_1 з метою надання відпустки для лікування, а містять виключно вимогу про нарахування додаткової грошової винагороди під час проходження лікування.
Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на довідку ВЛК, яка, на його думку, підтверджує те, що позивач перебував на лікуванні.
Так, дійсно у вказаній довідці ВЛК зазначено те, що позивач потребує тривалого лікування протягом 120 календарних днів.
Але, позивачем не було надано доказів того, що у вказаний період він фактично перебував на такому лікуванні. При цьому, сама довідка ВЛК про такий факт свідчити не може, оскільки відпустка, у т.ч. з метою лікування, оформляється відповідним розпорядчим документом (наказом військової частини), а підставою для видання такого наказу слугує довідка ВЛК.
Суд зазначає, що чинне законодавство України не покладає обов`язок на військовослужбовця, котрий отримав травму (поранення, контузію, каліцтво) особисто подавати військовій частині документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а лише наділяє їх таким правом.
В свою чергу, предметом розгляду даної адміністративної справи не є вирішення питання надання / не надання позивачу відпустки за станом здоров`я для лікування отриманого поранення.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи встановлені в справі обставини, зокрема, відсутність документального підтвердження перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, суд вважає, що у позивача відсутнє право на виплату додаткової винагороди у вказаний період за встановлених судом обставин.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.