Справа № 125/711/25 
Провадження №11-кп/801/161/2026 
Категорія: 23 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року   	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі
головуючого ОСОБА_2 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участю:
секретаря ОСОБА_5 
прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 
захисника обвинуваченого – адвоката
в режимі відеокнференції ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 12025025140000005, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.01.2025 за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Попівці Барського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:
-24.06.2014 Барським районним судом Вінницької області за ст. 115 ч. 2 п. 6, 12, 187 ч. 4, 70 ч. 1 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна;
-09.10.2023 Барським районним судом Вінницької області за ст. 126? КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 125 ч. 1, 126? КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 125 ч. 1, 126? КК України та призначено покарання:
-за ч. 1 ст. 125 КК України – штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
-за ст. 126? КК України – 1 (один) рік позбавлення волі. 
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7  від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7  обов`язки: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 
Початок іспитового строку вирішено рахувати з дня проголошення вироку.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу вирішено виконувати самостійно.

Судом установлено, що солдат ОСОБА_7 проходячи службу на посаді командира бойової машини навідника оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 3, 27 Конституції України вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.
Так, 01.01.2025, близько 21:50 год., у ОСОБА_7 , який перебував в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , виник конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_10 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Так, 01.01.2025, близько 22:00 год., ОСОБА_7 , реалізовуючи свій умисел, направлений на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки, бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, ліктем правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока, який належить до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_10 , з якою розлучений та не проживає в одному місці, а саме приходить та безпричинно висловлює словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижує та залякує потерпілу, заподіюючи шкоду її психічному здоров`ю, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя, яке виявляється у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. Крім цього, дії ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_10 супроводжуються погрозами фізичної розправи та образами з застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу.
Зокрема, 04.01.2025 о 02:00 год., ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем проживання своєї колишньої дружини в будинку АДРЕСА_3 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою. 
За вказаним фактом працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 04.01.2025 відносно ОСОБА_7 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами розгляду Барським районним судом Вінницької області вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 07.01.2025 винесено постанову, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Крім цього, 05.01.2025 о 02:30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання своєї колишньої дружини вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, що виразилося в словесних образах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, внаслідок чого ОСОБА_10 викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_7 .
За вказаним фактом, працівниками ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 05.01.2025 відносно ОСОБА_7 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами розгляду Барським районним судом Вінницької області вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 07.01.2025 винесено постанову, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 28.02.2025 о 21.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання своєї колишньої дружини, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 домашнє насильство, що виразилося в словесних образах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурною лайкою, погрозами застосування фізичної сили, тим самим спричинив шкоди її психічному здоров`я та погіршення якості життя. Після чого, потерпіла викликала працівників поліції, якими припинено правопорушення.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, а також за ст. 126? КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 125 КК України – штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, за ст. 126? КК України – 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді одного року позбавлення волі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим та недостатнім для його виправлення. Зокрема, на переконання прокурора установлені дані про особу обвинуваченого не давали підстав для прийняття рішення про звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник – адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок місцевого суду законним і обґрунтованим.
Потерпіла ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлено про час та місце судового засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про проведення апеляційного розгляду у її відсутності, зазначила про те, що підтримує апеляційну скаргу прокурора.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Натомість доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості суд вважає обґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Призначення покарання віднесено до дискреційних повноважень суду, під час здійснення яких суд у своєму процесуальному документі має навести відповідні обґрунтування обраного рішення із визначенням законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. 
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкцією статті 126? КК України передбачені альтернативні покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, пробаційного нагляду на строк до п`яти років, обмеження волі на той самий строк, а також позбавлення волі на строк до двох років.
Місцевий суд з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкості, даних про особу винного - часткове визнання вини, посередньої характеристики, також обставини, яка обтяжує відповідальність (вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння), прийняв рішення про призначення найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією статті (позбавлення волі) на мінімальний строк, та одночасно із цих же підстав прийняв рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
Однак таке рішення (звільнення від відбування покарання) у цьому випадку є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність через наступне.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вчиняв домашнє насильство щодо колишнього подружжя протягом тривалого часу, такі дії вчиняв у стані алкогольного сп`яніння, посередньо характеризується. При цьому попередня судимість ОСОБА_7 за вчинення аналогічного злочину погашена, проте вчинення тих самих дій після погашення судимості очевидно вказує на те, що вжиті заходи кримінально-правового характеру, пов`язані із звільнення від відбування покарання з випробуванням, не досягли мети кримінального покарання - виправлення особи.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не давали суду підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки навіть покладення обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, не здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.
Таке неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність (застосування закону, який не підлягав застосуванню) потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання та ухвалення нового вироку у цій частині судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Барського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 12025025140000005, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.01.2025 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 125 ч. 1, 126? КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити у цій частині новий вирок.
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 125 ч. 1, 126? КК України та призначити покарання:
-за ч. 1 ст. 125 КК України - штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
-за ст. 126? КК України – 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Початок строку покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому та його захиснику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові заперечення. 
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді: