Справа № 215/171/25 
2/215/215/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року         м. Кривий Ріг 
Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.
за участю секретаря судового засідання - Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників процесу, справу за позовом ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в розмірі частки всіх видів його доходів на своє утримання, у зв`язку із продовженням навчання. 
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач, ОСОБА_2 , є її батьком. В зв`язку з тим, що вона досягла повноліття, продовжує навчання, а відповідач добровільно їй не допомагає, окрім аліментів до повноліття, вимушена звернутися до суду про стягнення з батька аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Позивач вказує, що з 02.09.2024 року вона є студенткою 1 курсу освітнього рівня «Бакалавр», групи ГРС-14, денної форми здобуття освіти за кошти фізичних осіб Київського університету культури. Термін навчання закінчується – 30.06.2028 року. Відповідно до Договору № 47741 від 19.08.2024 року про здобуття вищої освіти, сума навчання щомісячно складає – 5100 грн., платником послуги є її матір – ОСОБА_3 . Позивач самостійно дбає про свій добробут, несе витрати на придбання їжі, одягу, канцелярського приладдя, підручників, сплачує мережу Інтернет та інше. Також зазначає, що оскільки вона навчається на денній формі навчання, тому не має можливості працювати та весь свій вільний час приділяє навчанню. Просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмір частки всіх видів його доходу, в зв`язку з продовженням навчання, щомісячно, з дня звернення з позовною заявою до суду до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.
17 лютого 2025 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, при цьому визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Справу призначено до судового розгляду по суті.
У відзиві на позовну заяву, поданому 16 квітня 2025 року, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин самостійного забезпечення власного добробуту та понесення витрат на харчування, одяг, канцелярське приладдя тощо, а також не наведено причин неможливості подання таких доказів. Крім того, відповідач послався на те, що він проходить військову службу у Збройних Силах України та у зв`язку з отриманим пораненням перебуває на лікуванні, унаслідок чого виведений поза штат військової частини й отримує грошове забезпечення у мінімальному розмірі. Відповідач також зазначив про необхідність здійснення витрат на придбання лікарських засобів, а також про наявність на його утриманні неповнолітньої доньки 2015 року народження, на яку з нього стягуються аліменти на підставі судового наказу, хворої дружини та непрацездатної матері.
Дослідивши матеріали справи – докази, копії: свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.4); витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації позивача (а.с.5); договору найму житлового приміщення у гуртожитку КНУТД на 2024-2025 № Ст/СІ/1-178 від 26.08.2024 року (а.с.6); довідки Київського університету культури № 2946 від 11.12.2024 (а.с.7); Договору № 47741 від 19.08.2024 року про здобуття вищої освіти, укладеного між Київським університетом культури (Виконавець) та ОСОБА_3 (платника) та здобувача вищої освіти ОСОБА_1 (здобувача) (а.с.8); свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2004 року, актовий запис № 223 (а.с.9); рішення суду від 03.12.2020 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.08.2004 року за актовим записом №223 (а.с.10), довідку про обставини травми солдата ОСОБА_2 від 11.10.2024 року № 2187-р (а.с. 32); довідку ВЛК № 2486 від 30.08.2024 р. солдата ОСОБА_4 (а.с. 33); витягу по картці/рахунку ОСОБА_2 за період 01.11.2024-16.04.2025 (а.с.34); виписний епікріз з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 №2147/853 неврологічного відділення №2 СП КНП «КМЛ №16» КМР з 22.07. по 13.08.2024 року (а.с. 36-37); виписку № 1048/393 від 05.04.2024 із медичної карти амбулаторного хворого КНП «Центр Первинної Медико-Санітарної Допомоги №1» КМР (а.с. 38); виписка із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 03050 про перебування у стаціонарі Відділення інтервенційної кардіології за 02.07.2024 по 05.07.2024 (а.с.39-40); магнитно-резонансну томографію ОСОБА_2 від 30.07.2024 (а.с. 41); свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с. 42); судового наказу від 12.07.2019 року № 215/3090/19 (а.с. 43); розрахунку заборгованості по аліментам Тернівського ВДВС Південно-східного міжрегіонального управління станом на 31.08.2022 року (а.с. 44-45); свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Мін`юста (м.Дніпро), актовий запис №399 (а.с. 46); витягу з реєстру територіальної громади №2024/011938258 від 03.10.2024 (а.с.47); витягу з реєстру територіальної громади № 2024/011939741 від 03.10.2024 (а.с. 48); довідку № 10 від 27.02.2025 року видану ОСОБА_6 , 1985 р.н., КНП «Центр Первинної Медико-Санітарної допомоги №1» КМР, амбулаторія №1 (а.с. 49); свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а.с. 50); посвідчення (нечитабельне) (а.с.51), - судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання на І курсі Київського університету культури, ІV рівня акредитації, освітнього рівня «Бакалавр», за освітньою програмою «Готельно-ресторана справа, за спеціальністю 241 «Готельно-ресторана справа», групи ГРС-14 денної форми здобуття освіти за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Згідно договору № 47741 про здобуття вищої освіти від 19.08.2024 року загальний строк надання освітньої послуги з 02.09.2024 р. по 20.06.2028 р.. Відповідно до п. 4.1. розділу 4 зазначеного Договору, позивачем обрано наступний порядок оплати освітньої послуги : г) помісячна оплата – сума до оплати за місяць навчання 5100 грн., перша оплата здійснюється до 15 листопада за перший місяць другого семестру навчання, термін оплати за наступні місяці, згідно графіку щомісячної оплати, який затверджується додатково. Замовником (Платником) цього Договору зазначено – ОСОБА_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивачки – ОСОБА_3 , зареєстрованому у відділі РАЦС Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.08.2007 року, актовий запис № 223.
03.12.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно з рішенням Тернівського районного суду від 03.12.2020 року було розірвано.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі частини від його доходів на себе, мотивуючи тим, що має потребу у матеріальній допомозі від свого батька у зв`язку з навчанням.
Позивачем надано довідку з навчального закладу, що підтверджує факт продовження навчання, а також зазначає, що вона не працює, доходу не має та потребує матеріальної допомоги. Ці обставини не спростовані. Отже, умова потреби у матеріальній допомозі є підтвердженою.
Також з наданих позивачем доказів, судом встановлено, позивач ОСОБА_1 винаймає жиле приміщення у гуртожитку Київського національного університету технології та дизайну, за яке сплачує за проживання авансово за навчальний рік в сумі 9500 грн.. 
Відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_1 , яка на даний час досягла повноліття та продовжує навчання. На теперішній час відповідач проходе військову службу в Збройних силах України. 
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Отже, судом встановлено, що відповідач 20.09.2023 року, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав поранення.
Згідно з наданими медичними документами, йому встановлено діагноз:
вибухова травма; акубаротравма з пошкодженням барабанних перетинок з обох сторін; закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; вогнепальне осколкове поранення лівої верхньої кінцівки, обох стегон з наявністю сторонніх тіл (осколки); вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої стопи; вогнепальний перелом ІІ плесневої кістки зліва з наявністю сторонніх тіл (осколки).
У відзиві на позов відповідач зазначив, що внаслідок зазначеного поранення його було виведено поза штат військової частини. Однак відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт його виведення поза штат (зокрема, відповідного наказу військової частини, довідки чи витягу з кадрових документів), що позбавляє суд можливості вважати ці обставини доведеними.
Натомість відповідачем надано медичні документи, що підтверджують лікування, а саме:
-виписний епікриз зі стаціонарної медичної карти №2147/853 неврологічного відділення №2 СП КНП «КМЛ №16» КМР, згідно з яким військовослужбовець, солдат, старший сапер військової частини НОМЕР_3 , перебував на стаціонарному лікуванні з 22.07 по 13.08.2024 року, після чого виписаний під нагляд військового медика з подальшим представленням до гарнізонної ВЛК для визначення придатності до військової служби;
-виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» КМР, яка підтверджує перебування на лікуванні з 18.03.2024 по 05.04.2024 року з діагнозом: ІХС; стенокардія напруги ІІІ ФК; гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик 4, кризовий перебіг; дизсомнія. Пацієнт виписаний до військової частини, довідка №176, з приписом прибути 06.04.2024 року;
-виписка із медичної карти стаціонарного хворого №03050 відділення інтервенційної кардіології, ІТ, згідно з якою військовослужбовець перебував з 02.07.2024 по 05.07.2024 року з діагнозом: ІХС; не стенозуючий корона склероз; гіпертонічна хвороба ІІ ст.; субкомпенсоване гіпертензивне серце; поодинока передсердна та шлуночкові екстрасистолії; СН 1 ст. Виписаний до праці 05.07.2024 року з позитивною динамікою.
Крім того, згідно з довідкою №1048/393 військово-лікарської комісії від 30.08.2024 року №2486, виданою військовою частиною НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), солдат ОСОБА_2 є придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Таким чином, суд встановив, що відповідач дійсно отримував поранення та проходив лікування, однак медичні документи не підтверджують відсутності працездатності, а висновок ВЛК свідчить про його придатність до подальшої військової служби, хоча й у певних категоріях підрозділів.
Наведені документи підтверджують перебування відповідача на лікуванні та отримання ним медичної допомоги, але не доводять, що він виведений поза штат військової частини чи позбавлений грошового забезпечення.
Отже, посилання відповідача на відсутність доходу у зв`язку з виведенням поза штат є непідтвердженим.
Водночас суд бере до уваги доводи відповідача щодо погіршення стану його здоров`я, проходження лікування у зв`язку з отриманим пораненням та обмежених можливостей виконання службових обов`язків, що впливає на рівень отримуваного ним грошового забезпечення. Разом із тим зазначені обставини самі по собі не звільняють відповідача від виконання покладеного на нього законом обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки такий обов`язок є триваючим та випливає з положень статті 199 Сімейного кодексу України. Стан здоров`я платника аліментів та його матеріальне становище підлягають оцінці судом при визначенні розміру аліментів, однак не є безумовною підставою для відмови в їх стягненні, що узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду. 
Також відповідачем надано банківську виписку, з якої вбачається інформація про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку, та надходження грошових коштів у розмірі 3730,05 грн. – виплати соціального фонду за період з грудня 2024 року по квітень 2025 року, також за листопад 2024 рік - 2665,13 грн.; та зарплата з ВЧ НОМЕР_3 за період з жовтня 2024 року по листопад 2024 року – 474,26 грн.; та за грудень 2024 року – 190,80 грн..
Проте банківська виписка не містить інформації про вид соціальних виплат, не дає змоги оцінити реальний дохід, не підтверджує припинення грошового забезпечення та не є належним доказом розміру доходів військовослужбовця.
Тому суд вважає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин як відсутність грошового забезпечення, виведення відповідача поза штат, довідки про розмір доходів, довідки з ДПС чи ПФУ.
Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності належного доходу та складного матеріального становища, суд виходить з того, що сам по собі факт не працевлаштування або отримання мінімального доходу, за відсутності належних і допустимих доказів неможливості надання матеріальної допомоги, не звільняє особу від обов`язку утримувати дитину. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 234/6207/17 (провадження № 61-7802св18), відповідно до якої посилання платника аліментів на відсутність роботи чи складне матеріальне становище саме по собі не є підставою для звільнення від аліментного обов`язку.
Суд також встановив, що з 04.06.2019 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей, відповідно до судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2019 року.
Відповідачем також надано розрахунок заборгованості по аліментам Тернівського відділу ДВС у місті Кривому Розі за судовим наказом №215/3090/19, виданого 12.07.2019 року Тернівським районим судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини щомісяця на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким заборгованість станом на 31.08.2022 року становить 39780 грн.. 
Разом з тим, відповідач не надав довідки ДВС про фактичний розмір поточних відрахувань, перерахунок після досягнення повноліття другою дитиною.
Наданий розрахунок заборгованості не дає можливості оцінити поточний розмір утримань.
Тому суд бере до уваги сам факт існування зобов`язань, проте відсутність доказів надмірного навантаження покладає ризик доказування на відповідача (ст. 81 ЦПК).
Заперечуючи стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відповідач зазначив, що на його утриманні також перебуває дружина та мати пенсійного віку. На підтвердження цих тверджень, відповідач надав суду свідоцтво про шлюб, витяг з реєстру територіальної громади про його місце реєстрації разом з дружиною, довідку з медзакладу на ім`я його дружини, де в графі: «Довідка видана для пред`явлення» зазначено, що «за станом здоров`я не працює, знаходиться на утриманні чоловіка» та пенсійне посвідчення матері.
Суд зазначає, що надана довідка з закладу охорони здоров`я не є належним та допустимим доказом факту утримання, оскільки відомості, зазначені в ній щодо осіб, які перебувають на утриманні, вносяться зі слів пацієнта та не підтверджуються відповідними первинними документами. Пенсійне посвідчення, у свою чергу, підтверджує лише наявність у особи статусу пенсіонера, однак не засвідчує факту перебування на утриманні відповідача чи факту їх спільного проживання.
Документи, які могли б підтвердити ці обставини (довідка про склад сім`ї, довідка ПФУ про доходи, докази фактичного утримання), — суду не надані.
Таким чином, сам по собі факт наявності родинних зв`язків або статусу пенсіонера не підтверджує перебування непрацездатних дружини та матері на утриманні відповідача, у зв`язку з чим наведені відповідачем доводи щодо їх утримання суд визнає недоведеними.
В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, суд враховує потребу позивача у матеріальній допомозі, відсутність достатніх доказів неможливості сплачувати аліменти, наявність аліментних зобов`язань у відповідача щодо неповнолітньої дитини, низький рівень фактично підтверджених доходів відповідача, недоведеність утримання інших осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, дослідивши та оцінивши усі надані позивачем та відповідачем докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Суд вважає за можливе та обґрунтоване визначити розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від доходу відповідача — 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, що відповідає вимогам статті 199 Сімейного кодексу України та принципам справедливості і пропорційності.
Таким чином визначений розмір забезпечить позивача мінімально необхідним утриманням, не створить надмірного навантаження на відповідача, та відповідатиме принципу балансу інтересів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Суд також звертає увагу, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_4 досягла віку, необхідного для набуття повної цивільної дієздатності. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 34 ЦК України, фізична особа набуває повної цивільної дієздатності з досягненням 18 років, а за загальними правилами обчислення віку у правозастосовній практиці особа вважається такою, що досягла відповідного віку з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем народження.
Отже, статус повнолітньої особи позивач набула з 09.01.2025 року та відповідно право на утримання за ст. 199 СК України виникає виключно у повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тому до зазначеної дати в позивача не існувало права, передбаченого цією нормою.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня подання позову, однак лише за наявності у позивача права на утримання на момент звернення до суду. Оскільки право на аліменти виникло у позивача з 09.01.2025 року, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів саме з цієї дати, незалежно від того, що позов подано 08.01.2025 року.
Таким чином, датою, з якої підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є 09 січня 2025 року — день набуття позивачем статусу повнолітньої особи та момент виникнення у неї права на утримання відповідно до ст. 199 СК України.
Отже, визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. ст. 182, 200 СК України, бере до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, та вважає, що стягненню підлягають щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, починаючи з 09.01.2025 р. на період її навчання по 30.06.2028 р., але не більше ніж до досягнення нею 23 років. 
Згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави, від сплати якого звільнений позивач при подачі позову.
На підставі викладеного, ст. ст. 182, 199, 200 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання, у зв`язку із продовженням навчання, в розмірі 1/6 частини його доходу, щомісячно, починаючи з 09.01.2025 р. по 30.06.2028 р., але не більше ніж до досягнення нею 23 років. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.. 
У частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 29.01.2026 року.

Суддя: