ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/11479/25 Справа № 215/1/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/1/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Геннадій Миколайович, на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року  Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі – МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.
Позовну заяву мотивовано тим, що 28 листопаді 2022 року водій ОСОБА_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та, на автомобілі ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив обгін у забороненому місці, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ТК GL СК, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.
Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 39565 грн. 95 копійок.
Також, позивачем понесено витрати в розмірі 2182 грн 95 коп. у зв`язку із залученням аварійного комісара для встановлення розміру заподіяної шкоди. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 39 565,95 грн., витрат на залучення експерта у розмірі 2 182,95 грн. та судові витрати.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в сумі 41 748 грн 48 коп. та судового збору в розмірі 3 028 гривен.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Г.М., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з?ясування судом всіх обставин справи, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення суду.
Апеляційна скрага мотивована тим, що з роздруківки Національної поліції України по фіксації дорожньої транспортної пригоди, яка відбулася за участі ОСОБА_1 28.11.2022 в графі про стан сп`яніння водія ТЗ учасника ДТП ОСОБА_1 зазначено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому, на думку суду, вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з відповідача 39565,53 грн страхових виплат та 2182,95 грн витрат на проведення дослідження по встановленню розміру заподіяної шкоди внаслідок ДТП, підлягають задоволенню у повному обсязі. Однак, судом першої інстанції не було враховано, що постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу у справі №214/6808/22 від 06 березня 2023 року провадження про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.4 КУпАП – закрито у зв`язку з відсутністю події. У цій постанові судом встановлено, що акт огляду на стан сп`яніння, результат тесту «Драгер», відповідно до положень ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року №1452/735, є недійсними, а тому є недопустимим доказом.
За таких обставин, відповідач вважає, що він, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відшкодування збитків внаслідок ДТП, винуватцем якого він є, проводить МТСБУ без права на регресний позов.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач МТСБУ не скористався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог тадоводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року, у справі №214/224/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та було встановлено, що 28.11.2022 о 14.40 год. в м.Кривому Розі у Саксаганському районі по вулиці Світлогірській, буд 103, водій ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив обгін у забороненому місці, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ТК GL СК, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвели до механічного пошкодження транспортних засобів, чим завдано матеріальних збитків (а.с.4). 
Згідно Полісу на ТЗ ТК GL СК, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 28.11.2022, був застрахований (а.с.5).
Відповідно до роздруківки Національної поліції України по фіксації дорожньої транспортної пригоди власником ТЗ «ГАЗ» - 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с.7).
Відповідно до платіжної інструкції №920774 від 13 квітня 2023 року, позивачем було сплачено потерпілому від ДТП 39 565,53 грн страхових виплат (а.с.17).
Відповідно до платіжної інструкції №823675 від 01 березня 2023 року, позивачем було сплачено за проведення експертизи 2 182,95 грн. (а.с.18).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.69), та, відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він має бути звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Разом з тим, відповідно пунктів 38.1, 38.2.5 цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а у роздруківці Національної поліції України по фіксації дорожньої транспортної пригоди, яка відбулася за участі ОСОБА_1 28.11.2022, в графі про стан сп`яніння водія ТЗ учасника ДТП ОСОБА_1 зазначено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Предметом даного спору є відшкодування шкоди в порядку регресу.
Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.1188 ЦК України).
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Відповідно до положень ч.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом підпункту «а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7. ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 40.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з підпунктом 38.2.1 п.38.2 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону.
Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Однак, підпунктом 13.1. ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.12.2014 року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 02.07.2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі» (договір підряду, оренди тощо). У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом №1961. Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом №1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія п.13.1 ст.13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (пп.39.2.1 п.39.2 ст.39, пп.«г» п.41.1 ст.41 Закону №1961).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.69), то, відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він має бути звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на перебування відповідача ОСОБА_1 у стані алкогольного сп?яніння та наявності підстав для застсоування до праоввідносин сторін пунктів 38.1, 38.2.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди.
Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 74 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України врегульовано питання щодо допустимсті доказів та визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно роздруківки Національної поліції України по фіксації дорожньої транспортної пригоди, яка відбулася за участі ОСОБА_1 28.11.2022 (а.с.7.) в графі про стан сп`яніння водія ТЗ учасника ДТП ОСОБА_1 зазначено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, й такий доказ прийнято судом першої інстанції, як належний та допустимий.
Разом з тим, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.4 КУпАП закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення.
Цією постановю встановлено, що відносно ОСОБА_1 28 листопада 2022 року було проведено огляд на місці за допомогою приладу «Alkotest Drager 6820», до проведення якого останньому не роз`яснювалося право на проведення огляду в закладі охорони здоров`я в разі незгоди з його результатами, чим порушено порядок проведення огляду. 
Таким чином, у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, проведений огляд ОСОБА_1 вважається недійсним. 
Тобто, акт огляду на стан сп`яніння, результат тесту «Драгер», відповідно до положень ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року №1452/735, є недійсними, а тому недопустимим доказам.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки законодавством, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено заборону подання МТСБУ регресного позову до учасників бойових дій, до яких віднесено відповідача.
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За таких обставин, колегія суддів стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Геннадій Миколайович, – задовольнити.
Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 542 (чотири тисячі п?ятсот сорок дві) гривні 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: