ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7043/24     Головуючий суддя І інстанції  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/133/26   Суддя доповідач               ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого      ОСОБА_2 
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора    ОСОБА_6 ,
захисника      ОСОБА_7 , 
обвинуваченого     ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційні скарги в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 08 серпня 2024 року до ЄРДР за №12024221110000893 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 02 липня 2024 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, 
УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року ОСОБА_8 засуджено до покарання:
- за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 липня 2024 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць.
Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в розмірі - 2271,84 грн.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудових розслідуванням обставин, діючи з корисливого мотиву, незаконно придбав наркотичний засіб – метадон, обіг якого обмежується, з метою подальшого його незаконного збуту іншим особам.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 03 вересня 2024 року, в період часу з 14:35 по 14:47, ОСОБА_8 , перебував на відкритій ділянці місцевості, що розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, поблизу буд. 21, зберігаючи при собі наркотичний засіб - метадон, де зустрівся з ОСОБА_10 , яка виступала під вигаданими анкетними даними під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, та прийняв від неї замовлення на придбання наркотичного засобу - метадон.
Після цього, ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 грн., як плату за придбання наркотичного засобу. Отримавши грошові кошти, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК України, передав ОСОБА_10 фрагмент блістеру із 2 (двома) таблетками білого кольору, загальною масою таблеток 1,0070 грам, які містять у своєму складі наркотичний засіб - метадон.
Таким чином, ОСОБА_8 за 200 гривень продав ОСОБА_10 тобто незаконно збув, наркотичний засіб - метадон, маса якого у перерахунку на масу таблеток склала: 0,0466 грам.
Крім того, у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 07 вересня 2024 року, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон, без мети збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , будучи протягом року засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, замовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, та 07 вересня 2024 року близько 12:30 годин, забрав із відділення №4 «Нової Пошти», що за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н. 2, б. 16-А, посилку на ім`я ОСОБА_8 , від відправника ОСОБА_11 , TTH 20450993655907, в якому знаходились 2 блістери з пігулками по 10 шт. в кожній, з маркуванням «Метадон-ЗН», загальною кількістю 20 шт., таким чином придбав їх. 
В подальшому ОСОБА_8 , утримуючи та зберігаючи при собі вказану вище посилку з наркотичним засобом - метадон, направився за місцем мешкання, де зберігав його до 12:52 год. 07 вересня 2024 року.
07 вересня 2024 року, в період часу з 12:52 по 13:30 год., на відкритій ділянці місцевості, неподалік будинку за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н. 2, б. 16-A, під час проведення працівниками Лозівського РВП ГУНП в Харківській області огляду місця події, у ОСОБА_8 виявлено і вилучено картонний пакунок, на ім`я ОСОБА_8 , ТТН 20450993655907, у якій знаходились 2 блістери з пігулками по 10 шт. в кожній, з маркуванням «Метадон-ЗН», загальною кількістю 20 шт., загальною масою: 10,0260 г., що відповідно до висновку експерта містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса метадону в складі наданої речовини складає 0,4927 грам.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду в цій частині скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого, за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 липня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяця, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В решті вирок залишити без змін. 
В обґрунтування посилається на те, що санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, але суд першої інстанції в порушення вимог закону не мотивував виключення застосування обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України.

Захисник  ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, за її змістом, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України – у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 липня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. 
В обґрунтування посилається на те, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся; вину визнав в повному обсязі; не оспорював фактичні обставини справи, у зв`язку з чим судовий розгляд було проведено за спрощеною процедурою (в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України), активно сприяв розкриттю злочину, є інвалідом 3 групи, має хронічні захворювання, позитивно характеризується за місцем мешкання. 
Просить врахувати, що обвинувачений дуже жалкує про скоєне.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні. Апеляційну скаргу захисника вважала не обґрунтованою та просила залишити без задоволення. 

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора вважали необґрунтованою та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, були зроблені на підставі його показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України.
А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині не призначення додаткового покарання та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Статтею 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є конфіскація майна. 
Відповідно до положень ч. 2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до вимог ч.2 ст.69 КК України суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, а саме за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому таке рішення суду повинно бути вмотивованим. 
Проте зазначених вимог законодавства суд першої інстанції не виконав.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, обвинуваченого ОСОБА_8 засуджено, зокрема, за вчинення тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна, при чому вказане додаткове покарання є безальтернативним щодо його застосування.
Однак, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі, суд не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, жодним чином не мотивувавши своє рішення з цього приводу, тим самим не застосував закон, який підлягає застосуванню, а тому доводи прокурора про це є цілком обґрунтованими.
Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. 
У зв`язку з викладеним, у відповідності з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення йому покарання та ухвалити свій вирок в цій частині, як на тому наполягає прокурор в апеляційній скарзі.
Обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 липня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде відповідати меті та засадам, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про зміну вироку та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 69 КК України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень статті 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частини першої та/або частини другої статті 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Визнаючи поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із системного тлумачення статей 66 і 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі визначеного покарання, встановленого законом, мають перебувати у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, одне з яких відноситься до тяжких злочинів, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який дані злочини вчинив в період іспитового строку за аналогічний злочин, неодружений, не працює, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості і не готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Окрім цього, враховано й суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину у сфері обігу наркотичних засобів, яка, насамперед, визначається поширенням та згубним впливом наркоманії на свідомість психічно-нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду та деградації особистості, що також зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення та суспільства в цілому, при цьому перш за все - збут наркотичних засобів.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Судом першої інстанції також були враховані й обставини, на які посилається апелянт, а саме щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання судом не було встановлено.
Колегією суддів не встановлено підстав для визначення додатковою обставиною, що пом`якшує покарання – активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи, що саме працівниками поліції під час огляду було виявлено і вилучено наркотичний засіб.
Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2023 року у справі №127/10701/20, активне сприяння розкриттю злочину є обставиною, що пом`якшує покарання (п.1 ч.1 ст.66 КК України), і передбачає добровільну допомогу слідству: повідомлення фактів, надання доказів, викриття співучасників, видачу знарядь злочину. При цьому, Верховний Суд наголошує, що просте визнання вини чи правдиві показання не є активним сприянням. Це має бути діяльність, що спрощує розкриття злочину. 
Враховуючи наведене підстави, визначені ст.69 КК України для призначення більш м`якого покарання – відсутні.
Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо не застосування вимог ст.69 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати. 
Призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 липня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В решті вирок залишити без змін. 
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів: 
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4