Справа № 587/4372/25 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 лютого 2026 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника – адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 62025170040012677 відносно 

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп Закарпатської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за мобілізацією, працездатного, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, за наступних обставин.
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.05.2025 за №141, солдата ОСОБА_7 призначено на посаду номер обслуги 3 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 120 мм мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_7 вважається таким, що з 16.05.2025 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №104 від 26.03.2024 майора ОСОБА_8 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 та визнано таким, що з 26.03.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником обвинуваченого – солдата ОСОБА_7 .
Під час проходження військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16. 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги та умов контракту, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник мас право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно викопувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Однак військовослужбовець військової служби за мобілізацією – обвинувачений ОСОБА_7 , являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, на порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1,2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 10:49 год. 18.07.2025, перебуваючи у АДРЕСА_1 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , начальника медичного пункту НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 та старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 за №131 від 17.07.2025 (ДСК) про переміщення в район виконання бойового завдання для виконання службових обов`язків, а саме на підсилення ПВ «Фізрук» з району зосередження Пушкарівка, доведене заступником командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 . 
Умисне відкрита відмова виконання військовослужбовцем військової служби за мобілізацією – обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаного бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 за №131 від 17.07.2025 (ДСК), потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав і пояснив, що дійсно відмовився виконувати бойовий наказ за станом здоров`я, зокрема, у зв`язку з болем у правій нозі. Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що він не приймав присягу, тому, на його думку, він не має нести відповідальність за відмову виконати бойове розпорядження.
Суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі і підтверджується сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) №256 від 21 листопада 2024 року вбачається, що солдата ОСОБА_7 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 листопада 2024 року зараховано на військову службу за призовом у воєнний час на посаду навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зараховано до списків особового складу вказаного підрозділу, поставлено на всі види забезпечення ( ар. с. 62).
З довідки військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2025 року, копії військового квитка обвинуваченого вбачається, що з 24 листопада 2024 року ОСОБА_7 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ( ар. с. 67, 69-72).
З витягу з бойового розпорядження від 17 липня 2025 року вбачається, що військовослужбовцям ОСОБА_7 та іншим військовослужбовцям було наказано до 24 годин 18 липня 2025 року вибути на підсилення ПВ «ФІЗРУК» ( ар.с.55-60).
З Акту непокори від 18 липня 2025 року вбачається, що зазначеним актом засвідчений факт непокори обвинуваченого ОСОБА_7 виконувати бойовий наказ (бойове розпорядження) №131 від 17 липня 2025 року, відповідно до якого йому було наказано з висунутися на підсилення позиції відділення «ФІЗРУК» в районі н.п. Юнаківка Сумського району Сумської області. В ході доведення бойового розпорядження обвинувачений ОСОБА_7 відкрито відмовився від виконання бойового наказу в присутності свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ( ар.с.54).
З довідки військово-лікарської комісії від 14 липня 2025 року вбачається, що при обстеженні ОСОБА_7 було виявлено: варикозна хвороба нижніх кінцівок, часткова адентія обох щелеп. Зазначені захворювання пов`язані з проходженням військової служби. Виявлені у обвинуваченого консолідований перелом правої п`яткової кістки ( травма 2023 року амнестично), післятравматичний артроз правого гомілкового суглобу І ступеню з больовим синдромом, незначним порушенням функцій, а також остеохондроз, сподлильоз попереково-крижового відділення хребта, хронічне захворювання легень - не пов`язані з проходженням військової служби. Рішенням військово-лікарської комісії №2025-0714-0938-4874-3 від 14 липня 2025 року ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби ( ар.с.64, 65).
З довідки начальника медичного пункту 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 18.07.2025 року вбачається, що 18.07.2025 близько 10:50 ним було проведено медичний огляд солдата ОСОБА_18 , який під час доведення бойового розпорядження 18.07.2025 відмовився від його виконання, посилаючись на незадовільний стан здоров`я. Так, військовослужбовець скаржився на біль в правій нозі. Під час медичного огляду, проведеного безпосередньо перед постановкою бойового розпорядження, зовнішніх ознак захворювань, травм, поранень, різного роду патологій - не виявлено. Артеріальний тиск та температура тіла відповідає нормі. Солдат ОСОБА_7 14.07.2025 проходив медичний огляд додатковою позаштатною гарнізонною ВЛК (м. Суми) військова частина НОМЕР_3 (довідка №2025-0714-0938-4874-3 від 14.07.2025). Висновок: придатний до військової служби. З часу проходження медичного огляду ВЛК з 05.07.2025 солдат ОСОБА_19 із скаргами на стан здоров`я та з клопотанням про наданням медичної допомоги не звертався. За станом здоров`я військовослужбовець може виконувати бойові (службові) завдання за призначенням ( ар.с.66, 116).
З дослідженого в судовому засіданні оптичного диску вбачається, що він містить декілька файлів, зокрема, файл «20250718_10409», який має тривалість 3 хвилини 36 секунд. На відеофайлі «20250718_10409», починаючи з 00 хвилини 01 секунди по 02 хвилину 33 секунд оголошено дату, особу, якою було надано бойове розпорядження та початок викладу суті бойового розпорядження №131 від 17 липня 2025 року. З відеофайлу «20250718_10409», починаючи з 02 хвилини 34 секунди по 03 хвилину 05 секунду, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від виконання бойового розпорядження №131 від 17 липня 2025 року, посилаючись на стан здоров`я. З відеофайлу «20250718_10409», починаючи з 03 хвилини 09 секунди по 03 хвилину 35 секунд вбачається, що військовослужбовець-медик ( ОСОБА_20 ) повідомляє, що 14.07.2025 військовослужбовець ОСОБА_7 пройшов ВЛК та відповідно до висновку за №2025-0714-0938-4874-3 від 14.07.2025 придатний до несення військової служби та виконання бойового розпорядження. Окрім того, 18.07.2025 ним (начальником медичного пункту 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_21 ) проведено огляд військовослужбовця ОСОБА_7 , в ході якого не встановлено підстав для звільнення його від виконання бойового розпорядження (ар.с.134, 135, 139, 73-76).
З матеріалів службового розслідування вбачається, що під час цього службового розслідування встановлений факт відмови від виконання обвинуваченим ОСОБА_7 наказу командира НОМЕР_2 механізованого батальйону №131/дск від 17 липня 2025 року про вибуття на підсилення позиції відділення «ФІЗРУК» ( ар.с. 77-138). 
Оспорюючи обвинувачення, ОСОБА_7 послався на положення статті 335 Статуту  внутрішньої служби Збройних Сил України, у відповідності з якою на бойове чергування забороняється призначати осіб, які не склали Військової присяги, не засвоїли програми відповідної підготовки в установленому обсязі, а також військовослужбовців, щодо яких проводиться розслідування за провини, і хворих. ОСОБА_7 стверджував, що, оскільки він не складав присяги, то він не може бути призначений на бойове чергування і бойове наказ йому не може бути відданий. ОСОБА_7 вважав, що, оскільки військової присяги він не складав, то він не міг порушити норми та вимоги Статуту Збройних сил України, а у командування військової частини, де він проходив службу, не було жодних законних підстав для направлення його для виконання бойових завдань.
Разом з тим, з матеріалів службового розслідування вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 січня 2025 року №20 солдат ОСОБА_19 у складі 242 навчального взводу 24 навчальної роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 19 січня 2025 року по 23 січня 2025 року приймав участь в комплексному тактичному занятті з метою визначення рівня готовності військовослужбовця до виконання завдань за призначенням.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 квітня 2025 року №108 солдат ОСОБА_19 перебував у відрядженні з 14 квітня 2025 року у військовій частини НОМЕР_4 , Харківська область з метою проведення заходів бойового злагодження.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 травня 2025 року №141 солдат ОСОБА_22 з 5 травня 2025 року прийняв справи та посаду номера обслуги 3 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 120мм мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 червня 2025 року №175 солдат ОСОБА_19 з 19 червня 2025 року по 21 червня 2025 року виконував бойове завдання у складі зведеного підрозділу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Отже, обвинувачений ОСОБА_7 пройшов певну програму відповідної підготовки в установленому обсязі, приймав участь в комплексному тактичному занятті з метою визначення рівня готовності військовослужбовця до виконання завдань за призначенням, перебував у відрядженні з метою проведення заходів бойового злагодження, виконував бойове завдання у складі зведеного підрозділу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Що ж стосується посилання ОСОБА_7 на те, що він не складав присягу військовослужбовця, а тому призначення його на бойове чергування суперечить закону, зокрема, статті 335 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, слід зазначити наступне.
У відповідності з положеннями ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби; день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, тощо.
З огляду на приписи ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закон не пов`язує факт прийняття військової присяги з початком проходження військової служби (Постанова ККС ВС від 15 січня 2025 року у справі № 233/2667/23 (провадження № 51-4715км24).
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) №256 від 21 листопада 2024 року вбачається, що солдата ОСОБА_7 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 листопада 2024 року зараховано на військову службу за призовом у воєнний час на посаду навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зараховано до списків особового складу вказаного підрозділу, поставлено на всі види забезпечення ( ар. с. 62, 67).
Отже, для обвинуваченого, як для громадянина, призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період, початком військової служби є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, суд не погоджується з доводами обвинуваченого про те, що він мав всі законні підстави не виконувати наказ командира, оскільки не приймав присяги, беручи до уваги, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України («Непокора»), є спеціальний суб`єкт - військовослужбовець (строкової служби, контрактник, мобілізований) або військовозобов`язаний під час проходження зборів, який перебуває у відносинах підлеглості до командира, чий наказ було відкрито відмовлено виконати. 
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі і підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає достовірним, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності з положеннями ст.ст. 85, 86 КПК України, тобто в порядку і у спосіб, встановлений кримінально-процесуальним законодавством України і не спростовані стороною захисту.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
В Постанові № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із подальшими змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, слід суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону й враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому задовільно характеризується, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини – раніше не судимий, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, має вади здоров`я, з приводу чого проходив медичне обстеження, в тому числі і ті, які пов`язані з проходженням військової служби ( ар.с.30,64, 65,127, 151), приймав участь у відсічі збройної агресії РФ проти України. 
Обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено.
З врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_7 визнати винним за ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити – утримання під вартою, рахуючи строк відбуття покарання з 18 липня 2025 року – моменту фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою – в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1