ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/5725/21 (904/5396/24)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),
суддів: Паруснікова Ю.Б.,  Чередко А.Є. 

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 (суддя Мартинюк С.В.)
у справі № 904/5725/21 (904/5396/24)
за позовом Акціонерного товариства “Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом”, м. Кривий Ріг 
до Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича, м. Київ
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство економіки України, м. Київ 
про стягнення грошових коштів за договором на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 від 06.11.2023   
в межах справи №904/5725/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Промисловий альянс”, м. Кривий Ріг 
до боржника Акціонерного товариства “Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом”, м. Кривий Ріг 
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
10.12.2024 Акціонерне товариство “Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом” звернулось до господарського суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича про стягнення грошових коштів за договором на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 від 06.11.2023.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5725/21 (904/5396/24) позовні  вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом" суму грошових коштів сплачених за Договором на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 від 06.11.2023 у розмірі 265 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 943,20 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням Фізичною особою-підприємцем Марковим Дмитром Миколайовичем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі №904/5725/21 (904/5396/24) та ухвали нове рішення, яким в позові відмовити повністю. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що фактично ФОП Марков Дмитро Миколайович належним чином виконав умови Договору. На прохання Замовника (позивача) 19.03.2024 направив на узгодження електронну версію Звіту з усіма додатками та матеріалами, що навіть визнано позивачем у позовній заяві. Жодних вимог закону або договору про те, чому проект Звіту, який направляється в електронній версії лише на прохання Замовника для його попереднього узгодження, повинен був містити електронний підпис ні позивачем, ні судом не наведено. На виконання п.4.1. Договору, після складання Звіту, який разом з додатками (матеріалами) надісланий Замовнику та ним погоджений, його електронна версія була видалена. Тобто Відповідач не міг на прохання Замовника знову направити звіт та підписати його електронним підписом (КЦП). Суд І-ї інстанції посилається на ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" де передбачено, що звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Разом з тим умовами договору було погоджено надання звіту в паперовій формі, який підписується особисто, а не електронним підписом. Паперові примірники Звіту з іншими матеріалами, актами та рахунками на оплату було направлено замовнику та отримано ним 19.03.2024. На його прохання, що б скоріше було доставлено, відправлення здійснено Новою поштою на ім`я Сергія Петровича Бориса (тел. НОМЕР_1 ). Як зазначив арбітражний керуючий, Борис С.П. є членом комітету кредиторів у цій справі про банкрутство та є його уповноваженою/довіреною особою на отримання вказаних документів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5725/21 (904/5396/24) у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що позивачем виконано умови договору повністю, проте звіт, який мав бути виконаний в двох примірниках та підписаний Відповідачем не передано Позивачу. Отже у Відповідача перед Позивачем станом на даний час існує заборгованість за не виконану роботу у розмірі 265 000,00 грн. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 у справі №904/5725/21 було витребувано у ФОП Маркова Д.М. та арбітражного керуючого Вербицького О.В. в строк до 04.10.2024 звіт про незалежну експертну оцінку ринкової вартості майна  від 31.01.2024, здійснений суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем Марковим Д.М. разом з ЕЦП суб`єкта оціночної діяльності; документи на основі яких було складено звіт про незалежну експертну оцінку ринкової вартості майна від 31.01.2024. Відповідачем не виконана ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на невиконання умов договору відповідач зобов`язаний повернути отримані кошти. 
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 06.11.2023 Акціонерне товариство “Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом” (надалі - замовник) та Фізична особа-підприємець Марков Дмитро Миколайович (надалі - виконавець) уклали договір на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання по проведенню незалежної оцінки майна АТ "КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ", яке знаходиться за адресами: м.Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 1 - а, 1 - в, вул. Прорізна, 89 та Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Кудашівка, вул. Лівобережна сторона, буд. 9 (турбаза "Нептун") (далі об`єкт оцінки). 
Пунктом 1.3 Договору передбачено, що термін виконання робіт: 15 (п`ятнадцять) робочих днів з моменту укладення цього договору та надання замовником всієї необхідної документації для проведення робіт з незалежної оцінки.
Згідно з п. 2.1 Договору за виконану роботу замовник здійснює оплату виконавцю в сумі 265 000,00 грн, без урахування ПДВ.
Замовник здійснює попередню оплату робіт виконавця, шляхом безготівкового перерахунку 40% вартості виконаних робіт - 106 000,00 грн на рахунок зазначений у п. 7.5. Договору. Призначення платежу: за оцінку згідно Договору №0611 - 01 від 06.11.2023 року (п. 2.2 Договору).
Виконавець зобов`язаний здійснити оцінку станом на 31.11.2023 (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п. 4.1.  Договору по завершенню робіт виконавець передає замовнику звіт, виконаний в двох примірниках, вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, вона передається в додатках, електронна версія звіту у виконавця не зберігається. Виконавець на вимогу замовника надає пояснення по звіту. 
Згідно п. 4.2. Договору  Одночасно з наданням звіту виконавець надає акт виконаних робіт. Замовник зобов`язаний у 3 - денний термін надати виконавцю підписаний Акт виконаних робіт або мотивовану відмову його підписання з зазначенням конкретних недоліків виконаної роботи. У випадку, якщо замовник в 3 - денний не підписує отриманий від виконавця акт виконаних робіт чи не надає виконавцю мотивовану відмову, робота вважається прийняттю та підлягає оплаті.
Термін дії договору з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2023 року та в будь-якому разі до виконання сторонами обов`язків у повному обсязі (п.7.1 Договору). 
На виконання умов договору, зокрема п. 2.2, позивачем згідно платіжних доручень №435 від 07.11.2023 на суму 53 000,00 грн, №439 від 16.11.2023 на суму 26 500,00 грн, №466 від 14.12.2023 на суму 26 500,00 грн. було перераховано відповідачу суму передоплати  у розмірі 106 000,00 грн.
Як зазначає відповідач по факту виконання робіт, звіт у двох примірниках, разом з актом виконаних робіт було надіслано службою доставки ТОВ «Нова пошта» Борису С.П., який за інформацією арбітражного керуючого, є членом комітету кредиторів у цій справі та уповноваженою особою  на отримання вказаних документів. 
У якості доказів надіслання вказаного звіту та отримання його позивачем  19.03.2024, відповідачем надано роздруківку електронної квитанції та  фіскального чека  про оплату послуг з надіслання поштової кореспонденції.
В подальшому, позивачем було здійснено остаточний розрахунок за виконані роботи та  02.04.2024, згідно платіжного доручення №573 було перераховано 159  000,00 грн. 
Відповідачем в матеріали справи надано підписаний зі сторони замовника та скріплений печаткою підприємства Акт виконаних робіт до Договору №0611-01 від 06.11.2023, згідно якого виконавець передає, а замовник  приймає виконані згідно договору  звіт з незалежної експертної оцінки майна  цілісного майнового комплексу, яке знаходиться  на балансовому обліку Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничого машинобудування з дослідним заводом». Замовник запевняє, що він не має жодних претензій до якості виконаних робіт. Сторони претензій одна до одної не мають. 
Арбітражний керуючий Вербицький О. В. звернувся до ФОП Маркова Д.М. з запитом про надання інформації, згідно якого зазначив, що відповідно до укладеного договору від 06.11.2023 №0611-01 останнім було здійснено оцінку  вартості майна ЦМК, яке знаходиться на балансовому обліку АТ «КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ». Ухвалою суду від 03.09.2024 по справі №904/5725/21 витребувано у ФОП Маркова Д.М. та арбітражного керуючого  Вербицького О.В. для долучення до матеріалів справи звіт про незалежну експертну оцінку ринкової вартості майна від 31.01.2024 разом з ЄЦП суб`єкта оціночної діяльності, документи на підставі яких  було складено звіт. З огляду на вказані обставини арбітражний керуючий просив  підписати ЄЦП отриманий по електронній пошті  звіт  разом з додатками, на основі яких було складено звіт про незалежну експертну оцінку ринкової вартості майна від 31.01.2024. 
Листом вих №30/07-01 від 30.07.2024 ФОП Марков Д.М., у відповідь на лист №02-02-100/495 від 19.07.2024, повідомив  ліквідатора, що  відповідно до умов договору було проведено незалежну оцінку майна цілісного майнового комплексу, яке знаходиться  на балансовому обліку Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничого машинобудування з дослідним заводом», яке знаходиться за адресами: Дніпропетровська область, м,Кривий Ріг, вул.Петра Калшнишевського, буд. 1-А, буд. 1-В вул.Прорізна, буд 89 та Дніпропетровська область, Криворізькій район, с.Кудашівка, вул.Лівобережна сторона, буд. 9 (Турбаза «Нептун»). Згідно з п.4.1 Договору по завершенню робіт виконавцем був переданий звіт  замовнику в двох примірниках. Вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, а передається в додатках до звіту. Електронна версія у виконавця не зберігається. 
В подальшому арбітражний керуючий Вернигора В.П. звернувся до відповідача з вимогою про повернення протягом семи днів з моменту  отримання даної вимоги коштів у сумі 265  000,00 грн., оскільки виконавець не виконав перед замовником свого обов`язку  з виконання роботи по оцінці майна в повному обсязі, електронна версія звіту,  підписана шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису виконавця не надана замовнику. Звіт, який мав бути виконаний у двох примірниках та підписаний  виконавцем не передано замовнику. Паперовий примірник договору з мокрими печатками та акти виконаних робіт  замовнику не надано. 
Відповідачем надано відповідь, згідно якої заперечив  проти такої вимоги та зазначив, що належним чином виконав умови договору та склав звіт, який разом з додатками  (матеріалами), договором та актом виконаних робіт  було надіслано замовнику. На виконання п.4.1 Договору електронна версія з усіма додатками та матеріалами надіслана замовнику, що підтверджується відповідними доказами. Проте Договором не передбачено накладення на електронну версію Звіту КЦП. Також звернув увагу, що всі вказані матеріали (в т.ч. Звіт, додатки до нього та Акти) надіслані замовнику 18.03.2024 та фактично отримані замовником  19.03.2024, що підтверджується фіскальним чеком. Відповідно до п.4.2 Договору протягом 3-х днів АТ «КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ» жодних мотивованих претензій  або відмов від підписання акту не заявляв, тому роботи вважаються виконаними належним чином.  Після отримання Звіту з додатками та іншими матеріалами  замовником була проведена остаточна оплата за договором, що також підтверджує належне виконання договірних умов суб`єктом оціночної діяльності, оскільки остаточна оплата здійснюється  після прийняття робіт. Додатково звернув увагу що в силу п.4.1 Договору інформація у виконавця не залишається, все повертається замовнику і електронна версія не зберігається. З огляду на зазначене, отримані грошові кошти в розмірі 265  000,00 грн. не є  безпідставно набутим майном, оскільки це плата за виконану роботу. 
Рішенням господарського суду позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом" суму грошових коштів сплачених за Договором на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 від 06.11.2023 у розмірі 265 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 943,20 грн.
В обґрунтування вказаного рішення господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту належного виконання робіт за договором на проведення незалежної оцінки вартості майна №0611-01 від 06.11.2023. Враховуючи, що станом на момент подання даного позову до суду сплив строк виконання відповідачем робіт, направляючи вимоги по повернення коштів позивач (замовник) фактично відмовився від умов договору та просив повернути сплачені за спірним договором кошти, реалізувавши своє право передбачене ч. 3 ст. 849 Цивільного кодексу України. Оскільки позивач здійснив сплату грошових коштів у розмірі 265 000,00 грн до отримання товару (звіту) за виконану робу (проведення незалежної оцінки вартості майна визначеного п. 2.2. Договору) то грошові кошти вважаються таким, як сплачені в рахунок авансу. З урахуванням того, що судом встановлений факт не виконання відповідачем своїх зобов`язань з виконання робіт за Договором, суд дійшов до висновку про те, що ФОП Марков Д.М. зобов`язаний повернути Акціонерному товариству “Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом” отримані від нього грошові кошти у розмірі 265 000,00 грн.
Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2  статті 11 Цивільного кодексу України  (ЦК України), є договір.
Відповідно до  статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів  ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц зазначала, що за змістом ст.901 ЦК договір про надання послуг передбачає наявність завдання від замовника, за яким виконавець надає замовнику послугу, що споживається в процесі вчинення дії чи здійснення певної діяльності. Предметом такого договору є послуга, результат якої є завжди немайновим, хоча може мати речову форму. Послуга невіддільна від джерела, тісно пов`язана з особою виконавця та процесом її надання. Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. 
В постанові від 17.02.2025 у справі №  910/16014/23 Верховний Суд зазначав, що істотною умовою договорів про надання послуг є предмет, яким є послуга, що має, зокрема, такі ознаки: - послуга не має матеріального, речового результату; - послуга спрямована на задоволення потреб і має грошову оцінку; - послуга невіддільна від джерела, тісно пов`язана з особою виконавця та процесом її надання, надання послуги здійснюється виконавцем особисто; - послугу неможливо зберігати, вона існує лише на той час, коли надається; - надання та споживання послуги відбувається одночасно; - в послугах «продається» (передається) не, власне, результат, а дії, що призвели до нього. Отже, предметом такого договору є послуга, результат якої є завжди немайновим, хоча може мати речову форму. Послуга невіддільна від джерела, тісно пов`язана з особою виконавця та процесом її надання.
Враховуючи вищевикладене, колегія зазначає, що між сторонами склалися правовідносини з виконання договору надання послуг.
Відповідно до  ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ст.903    ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з п. 2.1 Договору за виконану роботу замовник здійснює оплату виконавцю в сумі 265 000,00 грн, без урахування ПДВ.
Пунктом 2.2. Договору передбачено, що замовник здійснює попередню оплату робіт виконавця, шляхом безготівкового перерахунку 40% вартості виконаних робіт - 106 000,00 грн на рахунок зазначений у п. 7.5. Договору. Призначення платежу: за оцінку згідно Договору №0611 - 01 від 06.11.2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи після підписання договору позивач згідно платіжних документів №435 від 07.11.2023 на суму 53  000,00 грн., №439 від 16.11.2023 на суму 26  500,00 грн., 14.12.2023 на суму 26  500,00 грн.  перерахував відповідачу суму передоплати у розмірі 106 000,00 грн з призначенням платежу «попередня оплата за оцінку вартості майна зг договору від 06.11.2023 №0611-01 без ПДВ».
Відповідно до п. 4.1.  Договору по завершенню робіт виконавець передає замовнику звіт, виконаний в двох примірниках, вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, вона передається в додатках, електронна версія звіту у виконавця не зберігається. Виконавець на вимогу замовника надає пояснення по звіту. 
Як зазначає відповідач, ним 18.03.2024 службою доставки ТОВ «Нова пошта», було надіслано звіт з додатками, Актом виконаних робіт Борису С.П., який за інформацією арбітражного керуючого, є  членом комітету кредиторів у цій справі та уповноваженою особою  на отримання вказаних документів. Надіслану кореспонденцію було отримано 19.03.2024, про що в матеріали справи надано копію фіскального чеку. Окрім того відповідачем, на прохання замовника, надіслано на електронну пошту арбітражного керуючого електронну копію звіту та додатки до звіту, що не заперечується сторонами. 
Пунктом  4.2. Договору  встановлено, що одночасно з наданням звіту виконавець надає акт виконаних робіт. Замовник зобов`язаний у 3 - денний термін надати виконавцю підписаний Акт виконаних робіт або мотивовану відмову його підписання з зазначенням конкретних недоліків виконаної роботи. У випадку, якщо замовник в 3 - денний не підписує отриманий від виконавця акт виконаних робіт чи не надає виконавцю мотивовану відмову, робота вважається прийняттю та підлягає оплаті.
Згідно платіжного документа №573 від 02.04.2024 позивачем  на користь відповідача було перераховано 159  000,00 грн. з призначенням платежу: «остаточна оплата за оцінку вартості майна зг договору від 06.11.2023 №0611-01 без ПДВ підприємство у ліквідації. Держзакупівлі не передбачено».
Позивачем не надано доказів надіслання на адресу відповідача  заперечень чи відмови від підписання акту із зазначенням  недоліків виконаних робіт. 
Таким чином, з урахуванням умов п  4.2. Договору, роботи вважаються прийнятими та такими, що підлягають оплаті. 
Окрім того ФОП Марков Д.М. надав в матеріали справи копію акту  виконаних робіт, підписаний замовником та скріплений його печаткою, згідно якого  замовник запевнив, що не має жодних претензій до якості виконаних робіт. 
Вказані обставини, свідчать, що відповідачем підготовлено звіт передбачений умовами договору, а позивачем прийнято послуги надані відповідачем, що стало підставою для остаточної оплати вартості наданих послуг у розмірі 159  000,00 грн.
Частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Втім, необхідною умовою для цього є: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,  статтю 1212 ЦК України  можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як вже було зазначено, кошти були отримані відповідачем на підставі договору. У платіжних дорученнях у графі «призначення платежу» є посилання як на договір так і зазначено статус платежу «попередня оплата» та «остаточна оплата». 
Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Згідно ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до п.6.1 Договору  цей договір може бути розірваний  за взаємною згодою сторін або за ініціативою однієї із сторін у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством України. 
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦК України).
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654  ЦК України).
В матеріали справи не надано доказів розірвання договору в порядку встановленому договором та законом. 
Отже неможна стверджувати, що відповідач набув грошові кошти безпідставно, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України,  оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини. Грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті останнім за наявності правової підстави за надані послуги, а тому їх не може бути витребувано, відповідно до положень статті  1212 ЦК  України, як безпідставне збагачення.  
Частиною 1  ст. 627 Цивільного кодексу України  передбачено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як вже було зазначено, в  пункті 4.1.  Договору сторони погодили, що по завершенню робіт виконавець передає замовнику звіт, виконаний в двох примірниках, вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, вона передається в додатках, електронна версія звіту у виконавця не зберігається. 
Проте в договорі сторонами не погоджено саме форму примірників звіту, які передаються замовнику. 
Таким чином не можуть бути  застосовані до спірних правовідносин норми закону, що регулюють подання звіту в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, оскільки така форма  не встановлена  умовами договору. 
Окрім того апеляційний суд зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення господарський суд послався на норми права, які регулюють правовідносини з виконання сторонами договору підряду.
Так, зокрема статтею 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. 2. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). 3. Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. 4. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.  
Згідно ст. 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
У постанові від 20.09.2023 у справі №  917/1212/22 Верховний Суд зазначив: «Виходячи із системного тлумачення змісту норм ст. 852, ч.2-4 ст. 853, ст. 858 ЦК України поняття «допущені у роботі відступи від умов договору або інші недоліки» стосується недоліків, що погіршили роботу або роблять її непридатною для використання. Замовник має обов`язок заявити про відступи від умов договору підряду, що стосується самої роботи, тобто йдеться про порушення підрядником умов договору щодо якісних та кількісних характеристик виконаної роботи, а не про порушення будь-яких інших умов договору, зокрема, порушення строку здачі підрядником визначеної договором підряду роботи. При цьому обов`язок зробити заяву стосується саме явних недоліків роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття (ч. 2 ст. 853 ЦК України), оскільки про приховані недоліки замовник може заявити і після прийняття робіт (ч.3 ст. 853 ЦК України)».
Таким чином у разі невідповідності відступів від умов договору чи невідповідності  форми звіту, який передавався виконавцем, замовник повинен був протягом трьох днів, до моменту підписання акту виконаних робіт та оплати наданих послуг, надіслати виконавцю вмотивовану відмову від підписання акту із зазначенням конкретних недоліків виконаної роботи та встановленням строку для усунення таких недоліків. 
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача у строки, встановлені договором (п.4.2 Договору), із заявами (претензіями) щодо невідповідності форми підготовленого звіту чи відступів від умов договору при виконанні робіт та необхідності усунення недоліків шляхом визначення варіантів правової поведінки відповідача згідно частини 1 статті 858 ЦК України. 
Окрім того, по факту виконаних робіт замовником було проведено остаточну оплату за надані послуги. 
При цьому, як вже було зазначено, доказів розірвання договору у встановлений законом спосіб в матеріали справи не надано. 
Разом з тим господарським судом не було враховано зазначеного під час прийняття оскаржуваного рішення. 
При цьому апеляційний суд   не погоджується з тим, що заявлена до стягнення сума має статус авансу (попередньої оплати), оскільки аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила,  лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).
Статтею 854 Цивільного кодексу України визначено порядок оплати роботи, відповідно до якої якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Позивачем  не спростовано виконання відповідачем робіт з оцінки майна, що у тому числі підтверджується перепискою між сторонами, зокрема листом арбітражного керуючого  Вербицького О., в якому зазначено, що суб`єктом оціночної діяльності Марковим Д.М.  здійснено оцінку вартості майна ЦМК відповідно до укладеного договору від 06.11.2023 №0611-01, підписаним зі сторони замовника, актом виконаних робіт та оплатою повної вартості наданих послуг по факту надання таких послуг.  
При цьому платіжні доручення, якими перераховувалися суми вартості наданих послуг містять призначення платежу «попередня оплата за договором» та «остаточна оплата за оцінку вартості  майна згідно договору».
Отже подані в матеріали справи  докази у сукупності свідчать про виконання сторонами умов договору. 
При цьому доказів своєчасного звернення до відповідача щодо невідповідності форми звіту чи інших недоліків звіту, або письмової відмови від  підписання акту виконаних робіт з посиланням на неотримання паперового варіанту звіту чи із зазначенням інших недоліків в матеріали справи не надано. 
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв затверджено  Наказом Фонду державного майна України 31.10.2011 № 1585/1, визначає процедуру проведення рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав складених в електронній або паперовій формах. 
Згідно п. 1.2. вказаного  Положення терміни вживаються у такому значенні: 
паперова копія звіту про оцінку майна, складеного в електронній формі, - звіт про оцінку майна, що складався в електронній формі, роздрукований, засвідчений в порядку, встановленому законодавством, невід`ємною частиною якого є відображення реквізитів підпису осіб, які підписували такий звіт (протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, отриманий за допомогою онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису);
паперовий примірник звіту про оцінку майна, складеного в електронній формі,- примірник звіту про оцінку майна, що складався в електронній формі, роздрукований та підписаний власноруч усіма особами, які безпосередньо проводили оцінку майна та складали такий звіт.
Таким чином на рецензування може подаватися звіт про оцінку майна складений як в електронній формі так и в паперовій.
Щодо твердження позивача  про неотримання вказаного звіту в паперовій формі та надіслання такого звіту на адресу третьої особи, колегія зазначає, що позивачем не доведено належними доказами отримання паперового екземпляру звіту неуповноваженою, сторонньою  особою. 
Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене  статтею 55 Конституції України,  статтею 4 Господарського процесуального кодексу України  право на судовий захист, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право та/або охоронюваний законом інтерес порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити ці доводи позивача, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у позові у даній справі.
З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому оскаржуване  рішення слід скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до частин третьої-четвертої  статті 13 ГПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до  статті 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  статтею 77 вказаного кодексу  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до  статті 86 ГПК України  суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі  доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Враховуючи надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини у сукупності, з точки зору стандарту доказування «вірогідності», апеляційний суд дійшов висновку, що подані відповідачем  докази  та наведені доводи на підтвердження виконання ним умов договору є більш вірогідними ніж докази, подані позивачем на обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми, як безпідставно отримані, у зв`язку з невиконанням останнім умов договору. 
За таких умов, враховуючи все вищевикладене, колегія зазначає, що  доводи апеляційної скарги знайшли своє документальне підтвердження, з огляду на що, апеляційним судом встановлено наявність правових та фактичних підстав для скасування  рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5725/21 (904/5396/24).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
За приписами ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційний суд зазначає, що враховуючи на задоволення апеляційної скарги та фактичний результат вирішення спору не на користь позивача, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем, а за подання апеляційної скарги сплачений судовий збір слід стягнути з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 236, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5725/21 (904/5396/24) задовольнити. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/5725/21 (904/5396/24)  - скасувати.
Постановити нове рішення - про  відмову в задоволенні позовних вимог.
Стягнути Акціонерного товариства "Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом" (50024, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Петра Калнишевського, буд. 1а, ідентифікаційний номер юридичної особи 04819211)  на користь Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5  962,5 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                  В.Ф. Мороз

Суддя                                                            Ю.Б.Парусніков

Суддя                                                                                          А.Є.Чередко