ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/2172/25 пров. № А/857/29680/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука Оленсандра Володимировича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження суддею Каленюк Ж.В. у м. Луцьку у справі №140/2172/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ :

04 березня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , у якому, з врахуванням уточнюючих вимог, просив визнати протиправною та скасувати відмову у звільненні з військової служби, викладену у листі від 03 лютого 2025 року №1458/1387; зобов`язати повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу дванадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) та звільнити з військової служби.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - адвоката Лавренчук Оленсандр Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до Акту № 107 від 11.12.2024 обстеження умов проживання вбачається, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, а дочка ОСОБА_3 не може здійснювати постійний сторонній догляд, оскільки перебуває у відпустці здійснюючи догляд за дитиною, якій не виповнилось три роки і є вагітною другою дитиною. ОСОБА_2 є вдовою, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . З наведеного скаржник висновує про протиправність отриманої відмови у звільненні з військової служби. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав. 
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді заступника командира 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що не є спірним.
28 січня 2025 року до командування Військової частини НОМЕР_1 звернувся молодший лейтенант ОСОБА_4 із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу дванадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю своєї дружини - ОСОБА_2 , особою з інвалідністю І групи, яка потребує постійної сторонньої допомоги та догляду (а.с.58 зворот-59). До рапорту було долучено копії документів: паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 , витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ; паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 , довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_3 , витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_3 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; інформаційного листа про осіб від 12 грудня 2024 року №2899, паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_8 , довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_2 , довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0109065, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_9 , заключення ЛКК від 12 грудня 2024 року, висновку ЛКК про наявність порушень функцій організму від 12 грудня 2024 року, витягу з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 , акта обстеження умов проживання від 11 грудня 2024 року №107, свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_5 , медичного висновку від 09 грудня 2024 року №93В7-9633-А4РХ-Р38Е, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06 листопада 2024 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.59 зворот-75).
Листом від 03 лютого 2025 року №1458/1387 (а.с.58) відповідач повідомив ОСОБА_4 про розгляд рапорту та про відсутність підстав для його задоволення; наданими документами наявність обставин для звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, не підтверджено.
Не погоджуючись із відмовою, позивач звернуся до суду за захистом свого порушеного права на звільнення з військової служби.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав відповідачу достатні докази для підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері його дружини, які б могли здійснювати такий догляд.
Надаючи відповідь на питання, чи були у позивача передбачені Законом № 2232-XII підстави для звільнення його з військової служби й відповідно у відповідача підстави для фактичної відмови щодо такого звільнення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час дії воєнного стану) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Таким чином, з моменту 24 лютого 2022 року (Укази Президента України № 64/2022 та № 69/2022) військовослужбовці звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Із листа від 03 лютого 2025 року №1458/1387 (а.с.58) випливає, що відповідач відмовив у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини, покликаючись на не підтвердження наданими документами заявлених позивачем обставин (передбачених абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ).
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 12.1 розділу XIІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454, далі - Інструкція №170), перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Станом на день подання рапорту від 27 січня 2025 року пункт 5 додатку 19 до Інструкції №170 визначав, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ, подаються:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Із наданих до рапорту від 27 січня 2025 року документів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_11 (а.с.71). Матір`ю ОСОБА_3 (дружини позивача) є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 (а.с.67 зворот).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0109065 (а.с.60 зворот), заключення ЛКК Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Боратинської сільської ради" №118 (а.с.61), ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І "Б" групи довічно та потребує постійного стороннього догляду.
В цьому випадку спірним є виключно факт наявності/відсутності у матері дружини позивача - ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за нею.
Як стверджує позивач, його дружина ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , оскільки перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також є непрацездатною (у зв`язку з вагітністю), а чоловік ОСОБА_2 помер; інші члени сім`ї, які змогли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 , відсутні.
На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 до рапорту від 27 січня 2025 року долучив свідоцтво серії НОМЕР_3 про смерть ОСОБА_6 (чоловіка ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.63, 65 зворот), а також медичний висновок від 09 вересня 2024 року №93В7-9633-А4РХ-Р38Е та виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06 листопада 2024 року, яким встановлено тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 у зв`язку з вагітністю (а.с.63 зворот, 64).
Також позивач надав акт відділу соціального захисту населення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 11 грудня 2024 року №107 (а.с.62 зворот) про обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_3 . Із змісту цього акта слідує, що ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5 , а також мати дружини - ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду; ОСОБА_3 (дружина позивача) здійснює догляд за дитиною, якій ще не виповнилося трьох років, та є вагітною, тому не може здійснювати догляд за своєю матір`ю.
Однак, подані ОСОБА_1 до рапорту про звільнення та до суду документи не підтверджують відсутність матері його дружини родичів другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею, або той факт, що інші члени сім`ї другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Більше того, суд першої інстанції наголошував на положеннях пункту 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, де передбачено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються, зокрема, документи, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (копія свідоцтва про розірвання шлюбу батьків, копія свідоцтва про смерть одного з батьків або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутнім або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання в місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховувала та утримувала дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що позивачем не доведено, що окрім нього, інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , в останньої немає (чоловіка, братів та сестер, інших дітей, онуків). Такими документами могли б бути витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану.
Згідно абзаців четвертого, п`ятого пункту 13 розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, видача витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснюється у порядку, передбаченому Інструкцією з ведення Реєстру. У разі відсутності актового запису цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявникові видається витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану.
Колегія суддів звертає увагу, що військова частина не має обов`язку збору інформації про членів сім`ї військовослужбовця та повноважень витребовувати таку інформацію в органах державної влади та місцевого самоврядування.
Суд погоджується із відповідачем, що свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 09 червня 1996 року, яким засвідчено смерть ОСОБА_6 - чоловіка ОСОБА_2 , не надає інформацію про актуальний сімейний стан останньої.
Витяги з реєстру територіальної громади та інформація про осіб, зареєстрованих за адресою, стверджують лише те, що місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Однак ці документи не підтверджують підставу звільнення з військової служби, передбачену абзацом тринадцятим 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Натомість в паспорті громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого 01 серпня 1996 року, є інформація про наявність у ОСОБА_2 , крім доньки ОСОБА_7 (тепер ОСОБА_8 ), сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72-73), про що позивач у своєму рапорті не повідомив.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки подані позивачем документи не свідчать про наявність умов, з якими абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII пов`язує звільнення з військової служби в період дії воєнного стану через сімейні обставини.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Поряд з цим, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука Оленсандра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі №140/2172/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк