УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №294/1142/25 Головуючий у 1-й інст. БІЛЕРА І. В. 
Номер провадження №33/4805/1072/25
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого – адвоката Яковенка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Яковенка Анатолія Вікторовича на постанову судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2025 року, якою провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Яковенко А.В. подав апеляційну скаргу в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , в якій просить постанову скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд формально та однобічно дійшов висновків щодо виконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 3.1 ПДР України, не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Одночасно він просить поновити йому строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що про розгляд справи потерпілий не повідомлявся і копію постанови потерпілий отримав засобами поштового зв`язку тільки 01.08.2025.
Також надійшло клопотання представника потерпілого про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: копії схеми місця ДТП з додатком; письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відібраних на місці ДТП; лист відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 від 29.05.2025 з диском (відеозаписами з камер поліцейських та службового автомобіля).
З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 та його представник Яковенко А.В. не були присутні у судовому засіданні і даних про направлення останнім повісток про дату, час та місце судового розгляду, матеріали справи не містять. Копія судового рішення направлена ОСОБА_2 23.07.2025 (а.с. 63), вручена 01.08.2025 (а.с. 73, 74). Скарга подана 11.08.2025 (а.с. 70), тобто в десятиденний термін з дати отримання постанови суду. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні Знайдюк В.А. доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими та в її задоволенні просив відмовити. Зазначив, що здійснював службовий розворот з включеними проблесковими маяками синього кольору.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 та його представник – адвокат Яковенко А.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано не було і висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, не в повній мірі відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. 
Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Дана норма є бланкетною, тому наявність правопорушення може мати місце при порушенні особою відповідної норми законодавства, яка є обов`язковою складовою протоколу. 
Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №377235 від 30.06.2025 слідує, що ОСОБА_1 17 травня 2025 року о 13 год 09 хв в с. Висока Піч по вул. Чуднівській, 2, на 86 км 600 м автодороги Т-23-09 Шепетівка-Чуднів-Бердичів, рухаючись в напрямку м. Бердичів, керуючи службовим транспортним засобом «SKODA RAPID», днз 06-0879, здійснюючи маневр розвороту, не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі попутному транспортному засобу «Volkswagen Passat», днз НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 10.1, п. 10.3, п. 10.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зважав на пояснення водія ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що на службовому автомобілі були увімкнені проблискові маячки синього кольору, тому вважав, що водій ОСОБА_1 діяв у відповідності до вимог п. 3.1 ПДР України. Також, суд визнав протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, оскільки він складений з порушенням строків, визначених у ч. 2 ст. 254 КУпАП.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Так, суд першої інстанції визнав протокол ЕПР1 №377235 від 30.06.2025 недопустимим доказом, з посиланням на недотримання строків його складення, передбачених у ч. 2 ст. 254 КУпАП, виходячи з того, що такий строк слід обчислювати з дати затвердження висновку службового розслідування, тобто 18.06.2025, та ознайомлення з ним ОСОБА_1 , з його слів, у цей же день.
Такі висновки суду є помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
За змістом положень ст. 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи винуватості у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій та отримання доказів.
Окрім того, положення ст. 254 КУпАП не передбачають будь-яких правових наслідків складення протоколу про адміністративне правопорушення поза межами визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП строку.
Системний аналіз вказаних норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що сам факт складення протоколу про адміністративне правопорушення навіть з недотриманням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП не призводить до автоматичного визнання його недостовірним доказом, якщо інші докази у справі дозволяють встановити фактичні обставини події, зазначені у ньому.
Інше тлумачення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 254 КУпАП унеможливило б досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема охорона прав і свобод громадян, власності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Такий висновок апеляційного суду узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 23.05.2023 у справі № 758/5719/16-к, який зазначив наступне: «Протокол за результатами проведення НСРД було складено після опрацювання слідчим інформації, зафіксованої на матеріальному носії. Правила допустимості доказів не пов`язують сам факт запізнілого складання протоколу НСРД з недопустимістю результатів НСРД, якщо така затримка не позначилася на правах сторони захисту, однак може враховуватися судом при оцінці достовірності відображених в ньому відомостей. У цьому випадку сторони і суд мали можливість перевірити достовірність протоколу, продивившись відповідні записи, на підставі яких його було складено. Таким чином складання протоколів поза межами строку визначеного у ч. 3 ст. 252 КПК не може саме по собі свідчити про недопустимість результатів проведеної НСРД».
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що службове розслідування, висновок по якому затверджений 18.06.2025, відповідно до ч. 10 ст. 14, ч. 7 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу І Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі – Порядок), призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно п. 5 розділу VI Порядку у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються, зокрема: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
Отже, висновок службового розслідування не є тим документом, який безпосередньо встановлює вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки є підставою для притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності за порушення наказів, статутів тощо, але може бути одним із доказів, який повинен оцінюватися у сукупності з іншими належними доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, якими, у розумінні розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція), є: схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів (у разі їх наявності);  показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
Отже, очевидно, що для отримання не лише пояснень в учасників події, але ряду інших даних для складання протоколу потрібен певний час і тільки після отриманням посадовою особою, уповноваженої складати протокол достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також вжиття заходів для виклику особи для надання пояснень, такі протоколи стосовно винної особи можуть бути складено.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що висновок службового розслідування був складений та затверджений посадовими особами органів Національної поліції (керівник управління, кадрові працівники тощо), які не уповноважені згідно ст. 255 КУпАП склади протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП, та був направлений уповноваженому органу поліції для складання адміністративного протоколу тільки 23.06.2025 (а.с. 21). 
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що обчислення строку, передбаченого ч. 2 ст. 254 КУпАП, слід здійснювати з 18.06.2025 не узгоджується із наведеними матеріалами справи та нормативними актами, оскільки ігнорує вимоги щодо необхідності часу для збирання та оцінки уповноваженою посадовою особою належних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, з урахуванням того, що в день ДТП (17.05.2025) працівниками поліції вже було визнано винною особою у вчиненні ДТП водія іншого автомобіля - ОСОБА_2 , на якого складено матеріали за ст. 124 КУпАП (справа № 294/830/25, яка перебуває у провадженні Чуднівського районного суду Житомирської області).
Не може бути визнаний обґрунтованим і висновок суду про дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п. 3.1 ПДР України, як підставу відсутності у нього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з посиланням тільки на надані ним та його колегою у судовому засіданні поясненнями, що на службовому автомобілі було увімкнено проблискові маячки синього кольору і різка зміна напрямку руху (розворот) була пов`язана із виконанням службових обов`язків по зупинці ТЗ, що проїхав у зустрічному напрямку, без виклику в судове засідання та отримання пояснень потерпілого ОСОБА_2 та без дослідження судом матеріалів ДТП, передбачених розділом ІХ Інструкції.
Так, порушення права сторони на участь у розгляді її справи являє собою порушення права на справедливий розгляд справи судом, яке захищено згідно пункту 1 статті 6 Конвенції. Саме такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини в контексті оцінки здійснення судами України адміністративного провадження з порушенням права особи на участь у розгляді справи, зазначивши у пункті 29 рішення по справі «Надточій проти України» Суд зазначив, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Судом першої інстанції не було викликано у судове засідання потерпілого ОСОБА_2 , чим позбавив останнього у доведенні своєї позиції по вказаній справі та наданні доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі, тому клопотання його представника про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відібраних на місці ДТП; лист відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 від 29.05.2025 з диском (відеозаписами з камер поліцейських та службового автомобіля), підлягає задоволенню.
Щодо обставин ДТП, то слід зазначити таке. 
Так, згідно вказаних у протоколі Правил дорожнього руху України:
п. 10.1 – перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 10.3 - у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися;
п. 10.4 - перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
У п. 3.1 ПДР України, який застосований судом першої інстанції, зазначено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Зміст даної норми свідчить про те, що відступлення водіїв оперативних транспортних засобів від вимог розділу 10 ПДР України можливе одночасно при наявності таких умов:
виконання невідкладного службового завдання;
увімкнення проблискового маячка синього кольору і спеціального звукового сигналу;
забезпечення безпеки дорожнього руху.
Суд прийняв до уваги пояснення працівників поліції, які перебували у службовому автомобілі, про увімкнення проблискового маячка синього кольору та виконання службового завдання, забезпечення безпеки дорожнього руху, як підставу для відступу від виконання вимог розділу 10 ПДР України.
В той же час, згідно наданих додаткових доказів вбачається наступне.
У письмових поясненнях водій ОСОБА_1 зазначив, що під час руху на службовому автомобілі, на якому було увімкнено проблискові маяки синього кольору, він побачив у зустрічному автомобілі двох осіб «ромської» національності, тому вирішив перевірити цей ТЗ, для чого, він прийняв праворуч і здійснив маневр розвороту. Побачивши наближення попутного автомобіля, який до маневру був на відстані 100-150 м від його службового автомобіля, він вирішив його пропустити і зупинитися на зустрічній смузі. Знаходячись на смузі зустрічного руху він відчув удар в задню бокову ліву частину і його автомобіль розвернуло у зустрічному напрямку.
Водій ОСОБА_2 у письмових поясненнях зазначив, що швидкість руху його автомобіля «Volkswagen Passat» була біля 75 км/год. Попереду нього у попутному напрямку рухався автомобіль поліції без увімкнених маячків синього кольору, який з`їхав на праве узбіччя, а потім різко почав розворот, через його смугу руху. Відстань між автомобілями не дозволила запобігти ДТП.
Згідно схеми місця ДТП автомобіль «Volkswagen Passat» знаходиться на правому узбіччі, а автомобіль «SKODA RAPID» - на зустрічній смузі руху під кутом до краю проїзної частини та передньою частиною у зворотньому напрямку від напрямку руху автомобіля «Volkswagen Passat», відстань між найближчими колесами обох ТЗ складає біля 7 м.
У додатку до схеми ДТП мається опис пошкоджень ТЗ: у автомобіля «Volkswagen Passat» - у передній лівій частині; у автомобіля «SKODA RAPID» - у задній лівій частині, що відповідає поясненням учасників ДТП про контакт ТЗ під час розвороту останнього.
Також, до відповіді відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 від 29.05.2025 долучено диск з відеозаписами нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора службового автомобіля «SKODA RAPID». На останньому зафіксовано рух службового автомобіля «SKODA RAPID» по правій смузі руху, зустрічний проїзд вантажного автомобіля, послідуючий з`їзд автомобіля «SKODA RAPID» на праве узбіччя та різкий маневр розвороту з ударом в задню його частину, що призвело до подальшого його розвертання у зустрічному напрямку на зустрічну смугу. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Вказані докази отримані потерпілою стороною з матеріалів справи № 294/830/25 та від уповноваженого органу поліції, тому є належними та допустимими у цій справі.
Щодо доказів виконання водієм ОСОБА_1 невідкладного службового завдання, апеляційний суд звертається до його пояснень, що здійснення раптового маневру розвороту було викликано необхідністю перевірки зустрічної вантажівки, в якій знаходилося дві особи «ромської» національності. В той же час, ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не містить такої підстави для зупинки ТЗ за ознакою певної національності його водія та пасажирів. Іншої ознаки невідкладного службового завдання, яке б дозволило відступити від виконання вимог розділу 10 ПДР України, матеріали справи не містять, тому апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ігнорування водієм ОСОБА_1 пунктів 10.1, 10.3 та 10.4 ПДР України з цієї підстави. 
Крім того, судом першої інстанції проігноровано і те, що на службовому автомобілі разом із маячками синього кольору не було увімкнено спеціальний звуковий сигнал для привертання уваги інших учасників дорожнього руху, що необхідно для забезпечення безпеки руху у випадку наміру автомобіля оперативної служби відступити від певних пунктів ПДР України. Сам по собі факт увімкнення на службовому автомобілі, який рухається у потоці, маяка синього кольору не перешкоджає іншим учасникам руху здійснювати його випередження чи обгін (розділ 3 ПДР України). 
Непідтвердженими матеріалами справи залишається і дотримання водієм оперативного ТЗ забезпечення безпеки дорожнього руху під час відступу пунктів 10.1, 10.3 та 10.4 ПДР України.
Так, на відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля «SKODA RAPID» вбачається, що маневр розвороту з правого узбіччя розпочато на 1:15 хвилини і зіткнення зафіксовано на 1:17 хвилині, тобто з моменту виникнення небезпеки для водія попутного автомобіля «Volkswagen Passat», який рухався позаду, і до зіткнення на смузі руху останнього, пройшло всього 2 сек, що, з урахуванням часу реакції водія (від 0,3 сек, коли водій вже тримав ногу на педалі гальм, до 1,5 сек, коли небезпека виникла раптово, в середньому експертами приймається для розрахунків час реакції 0,8 сек), часу спрацювання гальм, часу зупинки автомобіля під час роботи гальмівної системи (не менше 1 сек), не може свідчити про безпечність маневру розвороту з узбіччя.
З цих підстав виглядають неспроможними пояснення водія ОСОБА_1 щодо того, що він впевнився у безпечності маневру тому, що попутний автомобіль, з його слів, перебував за 100-150 м від місця розвороту. У такому разі швидкість автомобіля «Volkswagen Passat» повинна була становити 50-75 м/с, що відповідає швидкості 180-270 км/год. За такою швидкості наслідки зіткнення не були б такими незначними. При цьому, його пояснення, що він зупинився на зустрічній смузі, щоб пропустити автомобіль «Volkswagen Passat», спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що службовий автомобіль не зупинявся, а зіткнення відбулося в той момент, коли автомобіль «SKODA RAPID» перебував перпендикулярно напрямку руху передньою частиною на зустрічній смузі руху, а задньою на смузі руху автомобіля «Volkswagen Passat», що також відповідає схемі місця ДТП, де ширина зустрічної смуги становить 4 м, а довжина автомобіля «SKODA RAPID» згідно технічних характеристик більше 4,3 м. 
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що водій ОСОБА_1 під час здійснення маневру розвороту з виїздом на праве узбіччя належним чином не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не маючи достатніх підстав для відступу від вимог розділу 10 ПДР України, створив аварійну ситуацію, яка призвела до ДТП, чим порушив вимоги п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України.
Доказів того, що інший учасник дорожнього руху не дотримався безпечної швидкості або дистанції та мав технічну можливість уникнути зіткнення, якими може бути лише висновок експертизи, матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи і базуються на припущеннях та не достатніх для прийняття такого рішення доказах (поясненнях працівників поліції), зроблені без аналізу обставин події на підставі належних доказів (схеми місця ДТП з додатком, пояснень учасників ДТП на місці події, відеозаписів тощо).
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, не правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов не обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За таких обставин, постанова судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2025 року підлягає скасуванню, з ухваленням нової - про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Між тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості накласти адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП поза межами, встановленого Законом, строку.
Положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП визначено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Враховуючи те, що дорожньо - транспорта пригода мала місце 17 травня 2025 року, отже вже минув тримісячний термін накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 необхідно закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Поновити представнику потерпілого ОСОБА_2 - адвокату Яковенко А.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2025 року.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - адвокату Яковенко Анатолію Вікторовичу задовольнити частково.
Скасувати постанову судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2025 року та ухвалити нову.
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь