10.02.26
33/812/44/26
Єдиний унікальний номер судової справи 485/2289/25
Номер провадження 33/812/44/26       Головуючий у місцевому суді: Квєтка І.А.
Категорія: ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП   Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року      місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,

за участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Качана Р.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Качана Романа Юрійовича на постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517374, який надійшов на розгляд до Снігурівського районного суду Миколаївської області та був складений 19 листопада 2025 року, зазначено, що 19 листопада 2025 року близько 09 год. 20 хв. в селі Нововасилівка по вулиці Центральній, біля будинку №8, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримувався безпечного інтервалу у результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на бордюр. Внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Також, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517395, який надійшов на розгляд до Снігурівського районного суду Миколаївської області та був складений 19 листопада 2025 року, зазначено, що 19 листопада 2025 року близько 09 год. 20 хв. в селі Нововасилівка по вулиці Центральній, біля будинку №8, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний реєстратор ZM0426. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2025 року матеріали адміністративних справ №485/2289/25 та №485/2290/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП об`єднанні в одне провадження.
Постановою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Не погодившись із судовим рішенням, 24 грудня 2025 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Качан Р.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП не доведено належними та допустимими доказами. 
Так, у справі відсутні будь-які свідки. Дата вчинення ДТП, яка вказана у протоколі записна зі слів поліцейського, та не відповідає дійсній.
У справі відсутні потерпілі та не зазначено механічні пошкодження, які отримав автомобіль. 
Матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Під час відеозйомки ОСОБА_1 не вказував, що він керував автомобілем Mitsubishi Galant, а вказував, що керував іншим транспортним засобом – автомобілем Toyota Camry.
Таким чином, не доведено склад адміністративного правопорушення, оскільки на момент початку спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими автомобіль перебував у неробочому стані з вимкнутим двигуном.
Крім того, поліцейські не вживали заходи для роз`яснення ОСОБА_1 його прав, визначених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Схема місця ДТП також ОСОБА_1 підписана не була.
До того ж, відеозапис події, наданий поліцейськими, не є безперервним, а тому не може бути належним доказом у справі.
При цьому, відеозйомка містить інформацію, яка може свідчити про наявність в діях поліцейських ознак злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.365, ч.1 ст.146 КК України.
Один з фрагментів відеозапису містить епізод перебування ОСОБА_1 в приміщені, схожому за обстановкою на ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, як стверджує ОСОБА_1 поліцейські спричинили йому тілесні ушкодження, пограбували його, відібравши особисті речі і документи (без складання протоколу), за допомогою сили посадили у свій службовий автомобіль та привезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).
В судовому засіданні апеляційного суду від 10 лютого 2026 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Качан Р.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити. 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517374 від 19 листопада 2025 року, за яке передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
При цьому, пошкодження транспортних засобів – це деформація, руйнування, подряпини або інше приведення автомобіля в непридатний для експлуатації стан. Воно може виникнути внаслідок ДТП, що спричиняє матеріальну шкоду та може кваліфікуватися за ст.124 КУпАП (адміністративна відповідальність).
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на пп«б» п.2.3 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог пп«б» п.2.3 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.
Згідно із ч.3 ст.41 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
За п. пп«б» п.2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517374, який надійшов на розгляд до Снігурівського районного суду Миколаївської області та був складений 19 листопада 2025 року, зазначено, що 19 листопада 2025 року близько 09 год. 20 хв. в селі Нововасилівка по вулиці Центральній, біля будинку №8, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримувався безпечного інтервалу у результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на бордюр. Внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. 
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. 
Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.
Так, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також, протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Вищевказаний протокол ОСОБА_1 підписати відмовився. 
Також в матеріалах справи є довідка про результати розгляду повідомлення зі служби «102» від 19 листопада 2025 року, в якій зазначено, що 19 листопада 2025 року о 09 год. 22. хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: Баштанський район, с. Нововасилівка, вулиця Центральна, будинок №8, автомобіль врізався в стовп, що тримає паркан. В ході відпрацювання повідомлення було встановлено, що 19 листопада 2025 року за вищевказаною адресою відбулась дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив наїзд на бордюр. Враховуючи те, що в ході відпрацювання повідомлення встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог ПДР, виникла необхідність у притягненні вказаної особи до відповідальності згідно КУпАП за ст.124 вищевказаного кодексу.
До протоколу про адміністративне правопорушення додана схема місця дорожньо-транспортної події. 
За даними схеми місця ДТП, де зображена ділянка дороги, на якій сталась ДТП, зафіксовані дані, які дають можливість визначити організацію дорожнього руху на ній. 
Також в схемі зазначено, що транспортний засіб – автомобіль Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, а саме: передня ліва частина бамперу та переднє ліве крило.
З відеозапису події, долученого до матеріалів справи, вбачається, що на місці дорожньо-транспортної пригоди перебуває водій ОСОБА_1 в автомобілі. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 також знаходився за кермом транспортного засобу та на питання поліцейського щодо того хто керував транспортним засобом, підтвердив, що він керував транспортним засобом, а також, що він вчинив ДТП.
Жодних підстав, які б давали суду можливість вважати, що вказані докази, є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи, в повному обсязі відтворюють дійсну картину подій та підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
За такого, зазначені вище докази, що наявні в матеріалах справи, переконливо доводять, що невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам пп.«б» п.2.3 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками, а тому ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретних пошкоджень транспортного засобу, є безпідставними, оскільки в протоколі зазначено саме про наявність пошкоджень. Опису конкретних пошкоджень транспортного засобу в протоколі не вимагається, а вони зазначені в схемі місця ДТП.
Апеляційний суд також зауважує, що дата вчинення адміністративного правопорушення та версія події, яка викладена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення (серія ЕПР1 №517374), особами, які уповноважені на його складання, доведена та узгоджується з іншими наявними у справі доказами, які спростовують версію події, озвучену ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції. 
Стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517395 від 19 листопада 2025 року, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами ч.ч.2,3,5,6 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин: 
- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;
- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;
- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №517395, який надійшов на розгляд до районного суду та був складений 19 листопада 2025 року, зазначено, що 19 листопада 2025 року близько 09 год. 20 хв. в селі Нововасилівка по вулиці Центральній, біля будинку №8, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний реєстратор ZM0426. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Дії  ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення  ОСОБА_1 не скористався, відмовившись відписати протокол.
Виправлень протокол про адміністративне правопорушення не містить.
Отже, вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.
Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що під час спілкування з водієм, у зв`язку з виявленими у останнього ознаками алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що водій відмовився та його дії свідчили про небажання проходити такий огляд.
Працівниками поліції було роз`яснено водію, що в такому випадку стосовно нього буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, волевиявлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.
При цьому, з відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія ОСОБА_1 після роз`яснення поліцейським порядку проходження огляду та можливих наслідків такого огляду, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак алкогольного сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду. 
При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи захисника про те, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі уповноваженому на проведення огляду на стан сп`яніння є безпідставним та спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №517395. Також, з матеріалів справи вбачається, що пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку працівниками поліції було висунуто ОСОБА_1 в умовах здійснення відеофіксації. Зі змісту відповідного відеозапису вбачається, що останній від проходження огляду у встановленому законом порядку категорично відмовився, та його дії та поведінка також були розцінені поліцейськими як відмова від проходження огляду в установленому законом порядку. 
За такого, аналізуючи вищевикладене та на переконання апеляційного суду, у справі є достатнім: розуміння водія ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР; роз`яснення останньому підозр щодо його можливого стану сп`яніння (зазначення ознак такого стану); вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, як такого; роз`яснення поліцейським водієві наслідків про проходження або відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; визначення водієм, для себе самого та за своїм розумінням, відповідної поведінки у відповідь на вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, та яка поза розумним сумнівом надає розуміння того, що це остаточне рішення прийнято ОСОБА_1 особисто за виниклих обставин, і під цим рішенням не має місце бажання водія пройти огляд. 
Інформація з відеозапису є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, щодо заперечення захисником факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , то суд виходить з наступного. 
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (з наступними змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. 
На думку апеляційного суду, твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 19 листопада 2025 року не керував транспортним засобом, є неспроможними. 
Такі доводи спростовуються наявними у справі доказами, зокрема змістом протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517374 та серії ЕПР1 №517395, складених 19 листопада 2025 року, які є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП, також наявною у справі копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6181911 (яка, як зазначив ОСОБА_1 , в судовому порядку оскаржена не була та штраф сплачено), та дослідженими відеозаписами, на яких зафіксовано, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. Більш того на запитання поліцейського, в стверджувальній формі підтвердив, що саме він керував автомобілем, вказавши його реєстраційний номер. 
Окрім того, апеляційний суд враховує, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складання стосовно нього протоколів за ст.ст.124,130 КУпАП та останній не міг не усвідомлювати про можливі наслідки та мав можливість повідомити працівника поліції про обставини та свою версію події, однак на відеозаписі вказаного не зафіксовано.
Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом – автомобілем, марки і моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 15 листопада 2025 року апеляційний суд вважає доведеним.
При цьому, твердження про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки будь-яких підтверджень про це матеріали справи не містять.
Також, приймаючи судове рішення у справі, апеляційний суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.
У даній справі порушення, про які зазначає  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі, не вплинули на можливість встановлення дати події, місця вчинення правопорушення та особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови районного суду.
Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оскільки сам факт відмови від проходження огляду в установленому порядку утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1  порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
За такого, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях водія ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не викликають.
В рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
За такого, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність в діях поліцейських ознак злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.365, ч.1 ст.146 КК України, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки матеріали даної справи не містять рішень щодо незаконності дій працівників поліції. 
При цьому, оскарження у встановленому законом порядку дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно проведеного службового розслідування, відбувається поза межами розгляду даної справи. 
Так, відповідно до листа ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 28 січня 2026 року встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування було складено висновок службового розслідування та під час перевірки встановлено, що в діях поліцейських відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення.
Не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності і посилання захисника на неналежність доказу відеозйомки з посиланням на нормативно правові акти, в яких зазначено, що відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, оскільки недотримання правила безперервності ведення відеозапису позбавляє цей доказ ознаки повноти відображення подій, але не спростовує факти, зафіксовані відеозаписом.
Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, чим було порушено його право на захист, є необґрунтованими.
Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно із змістом протоколів, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Також, апеляційний суд звертає увагу, що КУпАП та іншими нормативно-правовими актами не передбачена обов`язковість додаткової фіксації, крім протоколу, факту роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його прав.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що протоколи про адміністративне правопорушення було складено без застосування засобів відеозапису, судом не приймаються до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено застосуванням технічних засобів відеозапису під час складання самого протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що працівниками поліції порушено вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи є безпідставними.
З огляду на зазначене викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Обираючи  ОСОБА_1  адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався положень ст.ст.33,36 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, та в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином оскаржувана постанова судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Качана Романа Юрійовича – залишити без задоволення.
Постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Т.В. Серебрякова