Справа №760/2024/25
2-а/760/32/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 січня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Гуцало М.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, закриття провадження у справі. 
Свої вимоги мотивує тим, що 20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 095, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України. 
Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, під час оголошеної загальної мобілізації та дії особливого періоду не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, визначені у повістці № 1505025, а саме 12 грудня 2024 року о 09 годин 00 хвилин. 
Вважає постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Зазначає, що про факт надходження повістки поштою він не знав та самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 20 січня 2025 року.
Правопорушення щодо військового обліку було виявлено 24 грудня 2024 року, проте протокол було складено лише 20 січня 2025 року, тобто з порушенням вимог ст. 254 КпАП України. 
Незначний проміжок часу мі виявленням, складанням протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови унеможливлює особі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України. 
Зазначає про те, що судова практика говорить, що в разі неотримання повістки про виклик до суду з причини повернення «за закінченням терміну зберігання», то вказане не є доказом належного інформування особи про час і місце розгляду справи. 
Просить суд ухвалити рішення, яким: 
- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 095 від 20 січня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України;
- провадження у справі закрити.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження. 
З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначено, що позивач є військовозобов`язаним, а тому він був зобов`язаний з`явитись у строк та місце, що вказані у повістці. Позивачу була надіслана повістка № 1505025 від 29 листопада 2024 року з датою явки на 12 грудня 2024 року. Повістка була направлена на єдину відому відповідачу адресу позивача - АДРЕСА_1 . Поштове відправлення з повісткою було направлено у зворотному напрямку з позначкою «відсутність адресата за вказаною адресою». Таким чином, повернення поштового відправлення з повісткою до відповідача із позначкою «відсутність адресата за вказаною адресою» є вичерпним підтвердженням належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК. Тому, посилання позивача на те, що він не знав та не міг знати про існування повістки не повинні братися до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізацію» у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КпАП України, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до ТЦК. Таким чином, після неявки позивача за повісткою, звернення про необхідність його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення було надіслано шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС. Отже, протокол був складений у перший день, коли особа порушника була безпосередньо виявлена та фізично прибула у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто 20 січня 2025 року. Позивача було повідомлено про час та місце розгляду адміністративної справи, що підтверджується підписом останнього в протоколі. У разі незгоди позивача з часом та місцем розгляду, він мав право заявити клопотання про відкладення розгляду справи, проте він цим правом не скористався. КпАП України не передбачає спеціальних правил щодо строків розгляду адміністративної справи, а тому відповідач має право розглянути справу протягом будь-якого часу у межах 15-денного строку. Таким чином, права позивача при розгляді справи були дотримані, тому постанова прийнята відповідно до чинного законодавства України. 
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 095, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. 
Провадження у справі розпочато на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 20 січня 2025 року № 095. 
З постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та вказав, що був повідомлений працівником поліції про те, що він являється порушником військового обліку з 22 грудня 2024 року, зазначений факт підтверджується інформацією з ЄДРПВР (витяг), оскільки будучи військовозобов`язаним, під час оголошеної загальної мобілізації та дії особливого періоду не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені в повістці № 1505025, а саме: 12 грудня 2024 року о 09 годині 00 хвилин, вказана повістка була направлена поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 . У поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що про факт надходження повістки поштою не знав та вказав, що самостійно прибув до РТЦК. Разом з тим, з трекінгу поштового направлення вбачається, що воно було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. У п. 41 Постанови КМУ № 560 від 16 травня 2024 року зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є день його проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КпАП України. 
Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
З позову вбачається, що про факт надходження повістки поштою позивач не знав та самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 20 січня 2025 року. Правопорушення щодо військового обліку було виявлено 24 грудня 2024 року, проте протокол було складено лише 20 січня 2025 року, тобто з порушенням вимог ст. 254 КпАП України. Незначний проміжок часу між виявленням, складанням протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови унеможливлює особі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України. Зазначає про те, що судова практика говорить, що в разі неотримання повістки про виклик до суду з причини повернення «за закінченням терміну зберігання», то вказане не є доказом належного інформування особи про час і місце розгляду справи. 
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 258 КпАП України передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 268 КпАП України особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 постанова про накладення адміністративного стягнення винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 20 січня 2025 року № 095.
Відповідно до ст. 235 КпАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
В оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем порушено вимоги абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. 
Позивачем не заперечується факт того, що він є військовозобов`язаним. 
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є: 
-день його проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; 
-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Позивачу була надіслана повістка № 1505025 від 29 листопада 2024 року з датою явки на 12 грудня 2024 року. Повістка була направлена на єдину відому відповідачу адресу позивача - АДРЕСА_1 . 
З позову вбачається, що місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 
Поштове відправлення з повісткою було направлено у зворотному напрямку з позначкою «відсутність адресата за вказаною адресою». 
Таким чином, повернення поштового відправлення з повісткою до відповідача із позначкою «відсутність адресата за вказаною адресою» є вичерпним підтвердженням належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК.
З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається та не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений у повістці строк та місце.
За таких обставин, позивач як військовозобов`язаний був зобов`язаний з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці.
З позову встановлено, що правопорушення щодо військового обліку було виявлено 24 грудня 2024 року, проте протокол було складено лише 20 січня 2025 року, тобто з порушенням вимог ст. 254 КпАП України. Незначний проміжок часу між виявленням, складанням протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови унеможливлює особі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізацію» у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КпАП України, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до ТЦК. 
З відзиву на позов вбачається, що після неявки позивача за повісткою, звернення про необхідність його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення було надіслано шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС. Отже, протокол був складений у перший день, коли особа порушника була безпосередньо виявлена та фізично прибула у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто 20 січня 2025 року. 
Позивача було повідомлено про час та місце розгляду адміністративної справи, що підтверджується підписом останнього в протоколі. 
Стороною позивача не заперечується факт не з`явлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою. Пояснення ґрунтуються на тому, що йому не було відомо про факт надходження повістки поштою, прибув до ТЦК добровільно після телефонного дзвінка від співробітника поліції.
Разом з тим, будь-яких доказів на спростування доводів сторони відповідача позивачем суду не надано. 
Вбачається, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За таких обставин, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2  правомірно прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.
З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. 
Керуючись статтями 210-1, 235, 258, 268, 277-2 КпАП України, абзацом 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови, закриття провадження у справі. 
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: