Єдиний унікальний номер 205/5361/25
Номер провадження2/205/3187/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним,- 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що у Виконавчому комітеті Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 17. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді спільної сумісної власності на майно, а саме: автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2016 року випуску; пансіонат «Таранья бухта», площею 425,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння, площею 55. 7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його синОСОБА_1 (позивач по справі) та його дружина  ОСОБА_2 (далі - Відповідач -1). 
Далі позивач зазначає, що він звернувся до Приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичекова Савелія Федоровича для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2016 року випуску та на 1/4 частку пансіонату «Таранья бухта», однак, постановою нотаріуса, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що невизначена частка у спільному майні подружжя та відсутнє свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля. З тих же підстав було відмовлено і у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку пансіонату «Таранья бухта». 
У зв`язку з чим, позивач змушений був звернутися до Першотравневого районного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання часток у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом. 
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 27.08.2021 року вирішено визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , в праві спільної сумісної власності на автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2016 року випуску, становила 1/2, а також, вирішено визначити, що частка померлого ОСОБА_4 , в праві спільної сумісної власності на пансіонат « ОСОБА_6 », загальною площею теж становила 1/2.
Отримавши рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 27.08.2021 року позивач знову звернувся до державного нотаріуса Дванадцятої київської нотаріальної контори Щербини Я.О., але 29.02.2024 року отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину майна, а саме: пансіонат «Таранья бухта», житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку з тим, що власником вище вказаного майна - 1/2 частки є не спадкоємець  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а інша особа. 
Далі позивач зазначає, що дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 , після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 відчужує ОСОБА_3 (далі - Відповідач -2) на підставі Договору купівлі - продажу від 26.01.2019 року, реєстровий номер № 239, земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та на підставі Договору купівлі - продажу від 26.01.2019 року, реєстровий номер № 238 домоволодіння, площею 55,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений знову звернутись до суду та просить суд: 1) визнати земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та домоволодіння, площею 55,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя та визначити що частки у спільному майні становлять по 1/2 кожному; 2) визнати Договір купівлі - продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Беденко Сергієм Валерійовичем, реєстраційний номер № 238 від 26.01.2019 року недійсним; 3) визнати Договір купівлі - продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Беденко Сергієм Валерійовичем, реєстраційний номер № 239 від 26.01.2019 року недійсним.
Представником відповідача -1- ОСОБА_2 - адвокатом Павловим В`ячеславом Ігоровичем у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву.
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на ті обставини, що позивач є неналежним, та помилково вважає себе власником частки домоволодіння та земельної ділянки лише на підставі того, що має право на спадкування за законом, а відтак не має права на звернення до суду із даним позовом. Крім того, відчуження ОСОБА_2 26.01.2019 року нерухомого майна, у вигляді земельної ділянки та домоволодіння не потребувало згоди позивача та відбувалося на достатніх правових підставах. У зв`язку з чим, просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним, відмовити у повному обсязі. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.
Представник відповідачаОСОБА_2 - адвокат Павлов В`ячеслав Ігорович надав до суду письмову заяву в який просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02.06.2025 року вирішено витребувати у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, код ЄДРПОУ 40392181) у тому числі і через доступ до бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належним чином засвідчені копії документів на підставі яких було вчинено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, розташованому у АДРЕСА_2 , у тому числі договір купівлі - продажу від 26.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , інші анкетні дані не відомі), що був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко Сергієм Валерійовичем, реєстровий номер № 239, та витребувати у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, код ЄДРПОУ 40392181) у тому числі і через доступ до бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належним чином засвідчені копії документів на підставі яких було вчинено державну реєстрацію права власності на домоволодіння площею 55,7 кв.м., розташованому у АДРЕСА_2 , у тому числі договір купівлі-продажу від 26.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , інші анкетні дані не відомі), що був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко Сергієм Валерійовичем, реєстровий номер № 238.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення, з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є  ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 
Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_4 розірвав шлюб із ОСОБА_7 та уклав 29.07.2003 року шлюб із ОСОБА_2 , про що є відмітка у паспорті останньої, про що також у Донецькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис за №762. 
Судом також встановлено, що у період перебування у вказаному шлюбу ОСОБА_2 у власність за відплатним договором було набуто речове право на земельну ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Так само, судовим розглядом встановлено, що у період перебування у вказаному шлюбі ОСОБА_2 у власність за відплатним договором було набуто речове право на домоволодіння, площею 55,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що у Виконавчому комітеті Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за №17.
Судовим розглядом також встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , є у тому числі, ОСОБА_1 , який звернувся до органу нотаріату із відповідними заявами про прийняття спадщини. 
Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 29.02.2024 року Я.О. Щербиною було відмовлено ОСОБА_1  у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку пансіонату «Таранья бухта» за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/4 частку житлового будинку, 1/4 частку земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що власником вище вказаного майна - є не спадкодавець - ОСОБА_4 , а інша особа. 
Судовим розглядом встановлено, що земельна ділянку, площею 0,0606 га, кадастровий номер № 1423955500:01:003:0634, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та домоволодіння, площею 55,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , було відчужено відповідачем на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченому Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Беденко Сергієм Валерійовичем, реєстраційний номер № 238 від 26.01.2019 року та Договору купівлі - продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Беденко Сергієм Валерійовичем, реєстраційний номер № 239 від 26.01.2019 року відповідно.
Оскільки через наведені обставини позивач у позасудовому порядку не має можливості захистити свої речові права на спадкове майно, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства. 
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19 (провадження № 61-10587св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 757/2618/14-ц (провадження № 61-4958св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19) та від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21 (провадження № 61-9594св22).
Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на пред`явлення позову щодо майна, яке протиправно вибуло із володіння спадкодавця, переходить до спадкоємців такого власника.
Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).
Відтак, суд відхиляє доводи представника відповідача з того приводу, що позивач не має право на вчинення юридично значимих дій, у тому числі в спосіб звернення до суду із відповідним позовом, про захист свого майнового права на таке майно. 
Разом із цим суд вказує, що спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (див. правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12; висновок у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справа № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що: «у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
У пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц зазначено, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Суд вказує, що у пунктах 22, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз`яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.
У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
Тобто саме витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України.
Суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 та від 11.02.2020 року у справі №922/614/19, згідно яких задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово - правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Тобто правова мета віндикаційного позову як раз і полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння так і у власність цієї особи, шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
Таким чином, якщо позивач вважав, що вказане нерухоме майно вибуло зі складу спадщини шляхом його неправомірного відчуження іншої особою, захист його порушених прав можливий лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном, з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, а не пред`явлення позов про визнання правочину недійсним. 
Суд з огляду на вищенаведене зазначає, що у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Саме ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може зіткнутися з проблемою, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16).
В даному випадку, з огляду на вище наведені норми матеріального закону саме у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для повернення власнику майна, яке було відчужено поза його волею, та проведення подальшої державної реєстрації права власності за такою особою.
Однак позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачем не заявлялись у межах розгляду даної справи.
Таким чином, беручи до уваги викладене, а також зважаючи на підстави та зміст позову, характер спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає належному способу захисту, не призводить до відновлення порушених прав, оскільки є неефективним; спосіб захисту порушеного права у наведеному випадку, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає звернення до суду саме з віндикаційним позовом, оскільки, як уже зазначалося, саме у віндикаційному позові буде вирішено спір про речове право.
Отже, враховуючи наведене, обраний позивачем щодо предмета спору, у даній справі, спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного, на його думку, права, а тому не спроможний надати ефективний захист права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні їх позовних вимог.
Таким чином, суд вимушений ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в його повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. 
На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 29, 215, 388, 1216-1218, 1221, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , адреса листування: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована зав адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ), про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним - відмовити в повному обсязі.
2. Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , адреса листування: АДРЕСА_4 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мовчан Д.В.