Справа № 750/13669/25 	Головуючий у 1 інстанції Сапон А.В. 	
Провадження № 33/4823/31/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,
за участю захисника – адвоката Бойченка І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 20 вересня 2025 року о 23 год. 33 хв. по вул. П`ятницька, 47, в м. Чернігові, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Peugeot 107», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та закрити провадження по справі за відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд формально підійшов до розгляду справи та не об`єктивно і не в повному обсязі дослідив матеріали справи, належним чином своє рішення не мотивував, судовий розгляд не фіксувався технічними засобами, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. На переконання апелянта, без законної підстави для зупинки транспортного засобу всі подальші дії поліцейських є незаконними. Зазначає, що відеозапис не є безперервним та не містить відомостей про технічний засіб за допомогою якого здійснювалась відеофіксація. При цьому, вказує, що у протоколі про адмінправопорушення не зазначені ознаки сп`яніння, які б давали підстави для проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Ставить під сумнів отриманий цифровий результат приладу Драгер та висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння та посилається на те, що лікар, яка проводила її огляд відповідне тематичне удосконалення по проведенню досліджень на предмет виявлення у осіб стану алкогольного сп`яніння і застосування відповідних технічних засобів не проходила. 
У клопотанні та додаткових поясненнях до апеляційної скарги акцентовано увагу на тому, що ОСОБА_1 - військовослужбовець, а тому є всі підстави для зупинення провадження по справі.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. 

При цьому, в судовому засіданні захисник зазначив, що ОСОБА_1 була поінформована належним чином про час та місце слухання справи та не заперечувала щодо розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, (далі - Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №460201 від 21.09.2025 року, ОСОБА_1 20 вересня 2025 року о 23 год. 33 хв. по вул. П`ятницька, 47, в м. Чернігові, керувала транспортним засобом марки «Peugeot 107», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (а.с.5).
Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1305 від 21.09.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на момент огляду перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с.8).

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційним судом було досліджено відеозаписи працівників поліції, на яких зафіксовано розвиток подій, що передували складенню протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.9).

Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби, та осіб, які ними керують. 

Із переглянутих апеляційним судом відеозаписів вбачається, що при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 , працівники поліції виявили у неї явні ознаки алкогольного сп`яніння і на пропозицію пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, вона погодилась пройти такий у закладі охорони здоров`я, куди останню і було доставлено. У медичному закладі був проведений відповідний огляд водія ОСОБА_1 , у тому числі і за допомогою приладу «Драгер», результат – 1,11 проміле та через незначний проміжок часу (20 хвилин) 1,02 проміле, та було встановлено, що вона на момент огляду перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 

Слід зазначити і те, що, на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 неодноразово намагалась домовитись з працівниками поліції не оформляти на неї адмінматеріали за ст. 130 КУпАП, що свідчить про спробу останньої уникнути відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 

В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що зазначені докази є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення складено у присутності ОСОБА_1 . 

Огляд останньої на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичній установі, яка входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Доводи апелянта, що газоаналізатор «Drager Alcotest 6820» не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому проведений за допомогою зазначеного пристрою огляд на стан сп`яніння не є допустимим доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`ягніння, апеляційний суд оцінює критично, з огляду на таке.

Згідно з переліком технічних засобів, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest 6820», «Alcotest7410 Plus com», «Алконт 01», який у подальшому був розширений та до нього внесений газоаналізатор «Алкофор».

Усі види вказаних газоаналізаторів зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529. На даний час ведення цього реєстру скасовано.

Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видані Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року. Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747 і становить 1 рік.

Слід зазначити і те, що ОСОБА_1 жодних заперечень щодо отриманих результатів огляду після продуття приладу «Драгер» не виказувала та не наполягала на проходженні огляду в іншому медичному закладі, чи мала сумніви у професійності, кваліфікації лікаря.

Окрім того, даний огляд проводився за згодою ОСОБА_1 , доказів на підтвердження того, що остання вимагала надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Драгер», за допомогою якого вона проходила огляд на стан сп`яніння, безпосередньо перед проведенням огляду, матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 зверталась зі скаргами до керівництва медичної установи на дії медичних працівників щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та заповнення медичних документів, а також до правоохоронних органів з відповідною заявою чи скаргою про перевищення лікарем своїх службових повноважень, що свідчить про належно проведений огляд на стан виявлення алкогольного сп`яніння

Вказаний висновок складений працівником закладу охорони здоров`я – лікарем-наркологом, із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, є логічним та послідовним, підписаний лікарем та завірений печаткою.

Висновок огляду є категоричним та не допускає будь-якого іншого тлумачення.

Необхідно зазначити, що лікар, при проведенні огляду користується спеціальними знаннями, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, та несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

З листа в.о. генерального директора КНП «ЧОПНЛ» за №37-02/1246 від 30 жовтня 2025 року вбачається (а.с.46), що лікар-нарколог, яка проводила огляд на стан сп`яніння не потребує проходження тематичного удосконалення за відповідною програмою. Проходження тематичного удосконалення потребують тільки фельдшери фельдшерсько-акушерського пункту у сільській місцевості (за відсутності лікаря), і це дає підстави визнати доводи апелянта в цій частині непереконливими.
Зокрема, відеозаписами працівників поліції зафіксовано, що при проведенні процедури огляду ОСОБА_1 були присутні як лікар-нарколог, так і медичний працівник, роль якого зводилась до виконання суто технічних допоміжних функцій (вимірювання тиску, надання газоаналізатора для продуву), натомість за вказівкою лікаря - нарколога ОСОБА_1 виконувала різні рухи і була оглянута безпосередньо самим лікарем-наркологом, якою, за наслідками повного обстеження й, був складений висновок про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що огляд було проведено неналежною особою.
Апеляційний суд зауважує, що в режимі продування через мундштук, аналізатор автоматично контролює тривалість видиху і витрату повітря, відповідно до заводських налаштувань. Зразок проби повітря для аналізу забирається в кінці видиху з області легень найбільш насичених парами етанолу, а тому, доводи апелянта про те, що мундштук вже був розпакований і було проведено дезінфекцію приміщення та безпосередньо обробка рук медичних працівників антисептиком, і саме з цих підстав отриманий результат продуття був позитивним, є безпідставними.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та подальше оформлення працівниками поліції адмінматеріалів за ч. 1 ст. 130 КУАП, що є достатнім для прийняття рішення про наявність у діях останньої складу інкримінованого правопорушення.

Не є переконливими посилання апелянта з приводу відсутності даних щодо технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, оскільки ст.256 КУпАП та інші норми Закону не містять вимоги до засобу відеофіксації.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення опису ознак алкогольного сп`яніння, не виключають в її діях складу адміністративного правопорушення. По-перше, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності не за відмову на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як того вимагає п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підпадає під дію п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. По-друге, стан сп`яніння, визначений лікарем-наркологом, яка у акті медичного огляду детально описала як клінічні ознаки такого стану, так і показники технічного приладу, відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте, ОСОБА_1 та її захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також, ОСОБА_1 та її захисником не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність складання відносно ОСОБА_1 протоколу та відсутність підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено і під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не встановлено.

Щодо клопотання захисника про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому є всі підстави зупинити провадження по справі, не є переконливими, з огляду на таке.

Так, 01.05.2022 року законодавцем були внесені зміни у чинний КПК України щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст.335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Апеляційний суд зауважує, що у КУпАП такі зміни цим законом не були внесені. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану. Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною 1 статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4-172-9, 173, частиною 3 статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП, стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Враховуючи зазначене, застосування норм КПК України до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

Також слід зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими, ніж строки накладення адміністративного стягнення, та порядок їх обчислення є різним. Так, у КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Отже, чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), і це передбачено ст.277 КУпАП.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення.

Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно з ч.2 ст.268 КУпАП, не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи.

Крім того, у справі приймає участь захисник - адвокат Бойченко І.Ю., якому надано всі права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є достатнім для здійснення захисту ОСОБА_1 .

Твердження апеляційної скарги про те, що місцевий розглянув справу без дослідження матеріалів справи, не знайшли свого підтвердження апеляційним судом у ході розгляду справи за наявними матеріалами справи. При цьому, розгляд даної справи без повного фіксування судового процесу технічними засобами не може слугувати підтвердженням формального, неповного та необ`єктивного розгляду, оскільки нормами КУпАП не передбачено фіксування судового процесу технічними засобами, з урахуванням, що матеріали даної справи клопотань від учасників розгляду про фіксування судового процесу технічними засобами не містять.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання нею уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.
Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і апеляційний суд.
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, її особи, ступеня вини та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.
Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд –  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя	М. М. Оседач