ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України
14 січня 2026 року  м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 954/1318/24
Номер провадження: 22-ц/819/237/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого Радченка С.В.,
суддів: Базіль Л.В., Приходько Л.А.
секретар Олійник К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Смирнова Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1  на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Гончаренка О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав останньої. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачкою в справі вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше двох років відповідачка не бачила дитину. Вихованням і утриманням доньки займається виключно позивач самостійно, без її допомоги.  ОСОБА_2 повністю самоусунулася від виховання дитини. Вона жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо дитини, а висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно доньки є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Смирнов А.І., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства, невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне дослідження обставин справи. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі, які підтверджують свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, який вважав доцільним позбавити відповідачку батьківських прав.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу
Письмовий відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.08.2019 року.
З висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради № М-41 від 04.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 не перебував.
Батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси від 20.02.2025 № 5137-5003614673, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом з малолітньою донькою за адресою: АДРЕСА_2 (договір оренди від 30.08.2024). 
Малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси від 20.02.2025 № 5137-5003614674, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з актом обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 від 06.06.2025, складеним органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. ОСОБА_1 відповідально ставиться до виховання, розвитку та здоров`я дитини. 
Позивач ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 та отримує постійний дохід. 
31.05.2024 року ОСОБА_1 з лікарем-педіатром КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради укладена декларація. 
Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулася, за місцем проживання доньки не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_4 , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. 
Відповідно до листа Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 25.02.2025 № 02-19/36, згідно з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в районних управліннях соціального захисту населення м. Одеси не перебуває. 
Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.04.2025 № 488РА/01-31, згідно з відомостями Реєстру територіальної громади відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 на території міста Одеси.
Згідно з інформацією Відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 20.05.2025 № 30615-2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності не притягалась. Відповідно до інформації державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України від 20.05.2025 № 5/6-10053, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше в установі не утримувалася, станом на 19.05.2025 не утримується. Згідно з інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.05.2025 № 1664/4387/24.23-18, не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 11.06.2025 та 25.06.2025 розглядалося питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . ОСОБА_1 був присутній на комісії та просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 . Мати дитини - ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явилася.
У зв`язку з викладеним орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надав висновок, яким вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.
Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.
Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Зібрані докази в справі вказують на те, що з кінця 2022 року  ОСОБА_2 , після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1 не проживає разом із донькою, не виконує належним чином свої обов`язки щодо її виховання та утримання, не виявляє інтересу до її життя і навчання. Дитина проживає з батьком і бажає цього.
Водночас  ОСОБА_2 не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо доньки. 
Слід зазначити, що при розгляді даної справи, а ні в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду справи, суди не отримали можливості заслухати думку відповідачки з приводу підстав позову, оскільки останнім відомим місцезнаходженням  ОСОБА_2 є тимчасово окупована територія України, та її повідомлення про час та місце розгляду судових справ здійснювалося у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення відповідного повідомлення на сайті судової влади.
Проте, колегія суддів вважає, що встановивши ці обставини та врахувавши інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для застосування до  ОСОБА_2 крайнього заходу сімейно-правової відповідальності у виді позбавлення батьківських прав відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Колегія суддів вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини – ОСОБА_3 , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Колегія суддів також враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини, незважаючи на обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування.
Суд першої інстанції повно з`ясував усі обставини справи та правильно застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини і колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції про те, що у висновку, який міститься в матеріалах справи не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування саме такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачки, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку, не встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись статтями 369, 374,375,381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий           С.В. Радченко

Судді             Л.В. Базіль

Л.А. Приходько