Справа № 135/1893/25
Провадження № 2/135/14/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

14.01.2026  м. Ладижин 

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року у розмірі 22 555 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики № 79812793, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавець на умовах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 13 000 грн 00 коп.
ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконувала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників.
25 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 37 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно з якою позивач набув право грошової вимоги відповідно до Реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024 року, у тому числі до відповідачки за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року.
 У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором позики, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 22 555 грн 00 коп., яка складається з: 13 000 грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту, 3 237 грн 00 коп. — заборгованість за відсотками, 6 318 грн 00 коп. — заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Також позивач просить стягнути з відповідачки 3 028 грн 00 коп. судового збору.
 Відповідачка ОСОБА_1 відзив на позовну заяву до суду не подала, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надала.
ІІ. Процесуальні дії у справі
24 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.
Представник позивача Степанчук О.А. у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 відзив на позовну заяву та інші письмові пояснення до суду не подала, про зміну своєї зареєстрованої адреси проживання суд не повідомила. Водночас вона була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на її зареєстровану адресу місця проживання.
Поштове відправлення не було вручено відповідачці, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки та повернулося до суду.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Аналогічної правової позиції дотрималася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), вказавши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що поштові відправлення, повернуті із позначкою «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх направлення на реальну адресу реєстрації фізичної особи.
З урахуванням наведеного, а також відсутності в матеріалах справи відомостей про іншу адресу місця проживання чи перебування відповідачки, суд дійшов висновку, що вжив усіх необхідних і достатніх заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист, що відповідає вимогам статей 128–131, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду.
IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення 
Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:  1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;  2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  3) відповідач не подав відзив;  4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для заочного розгляду справи, у зв`язку з чим здійснює її розгляд у заочному порядку відповідно до статей 280, 281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
29 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 із використанням веб-сайту https://mycredit.ua був укладений договір позики (договір про надання позики на умовах повернення позики в кінці строку кредитування) № 79812793 (а.с. 5–8).
Відповідно до умов цього договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти у розмірі 13 000 грн 00 коп. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Строк кредитування становить 30 днів, останній день повернення позики — 28 травня 2024 року. За умовами договору встановлено такі процентні ставки: денна ставка за користування позикою — 0,83% за день; ставка за понадстрокове користування позикою — 2,70% за день; орієнтовна річна процентна ставка — 1541,93%; орієнтовна загальна вартість позики — 16 237 грн 00 коп.
Пунктом 5.3 договору передбачено, що своїм підписом під договором позичальник підтверджує, що до моменту його укладення детально ознайомився з договором та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку кредитування), розміщеними на веб-сайті https://mycredit.ua, зрозумів їхній зміст, суть і обсяг взаємних зобов`язань сторін та правові наслідки укладення цього договору.
Пунктом 21 договору встановлено, що договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, з застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису позичальника у вигляді одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та із подальшим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є невід`ємним додатком № 1 до договору позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року, загальна вартість кредиту становить 16 237 грн 00 коп., у тому числі: сума кредиту — 13 000 грн 00 коп.; проценти за користування кредитом за період кредитування — 3 237 грн 00 коп. Період кредитування — 30 днів (а.с. 8).
Договір позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора. На підтвердження цього в ідентифікаційній частині договору міститься ідентифікаційний код позичальника «33200», що слугує електронним підписом відповідачки у розумінні законодавства про електронну комерцію. Ідентифікаційна частина договору містить персональні дані ОСОБА_1 та реквізити її банківського рахунку позичальника № НОМЕР_1 .
Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року становить 22 555 грн 00 коп., яка розраховується з таких компонентів: 13 000 грн 00 коп. — заборгованість за основною (тіловою) сумою кредиту; 3 237 грн 00 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом в межах встановленого договором строку; 6 318 грн 00 коп. — заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою (а.с. 9–11).
Договір факторингу та відступлення права вимоги
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого перша сторона передає (відступає) другій стороні за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 13–16).
Згідно з пунктом 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників здійснюється в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, який додається до договору факторингу. З цього моменту фактор набуває статусу кредитора щодо боржників та здійснює відповідні права вимоги. Підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками акт прийому-передачі реєстру боржників є доказом переходу прав вимоги від клієнта до фактора та складає невід`ємну частину договору факторингу.
28 липня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладали додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою були внесені зміни до пункту 1.3 договору (а.с. 17).
13 червня 2022 року вказані сторони укладали додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою були внесені зміни до пункту 9.1 договору, з визначенням того, що договір факторингу дійсний протягом 12 послідовних місяців з дня його набрання чинності, однак у будь-якому разі — до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. Додатковою угодою передбачено, що у разі відсутності письмового повідомлення від однієї зі сторін про розірвання договору, поданого за один місяць до спливу строку його дії, договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік (а.с. 18).
25 вересня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладали додаткову угоду № 37 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою були визначені обсяг та перелік грошових вимог, що передаються (відступаються), відповідно до реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024 року (а.с. 19). Того ж дня сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024 року (а.с. 20). ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувала відповідну плату за набуття права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а.с. 22).
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024 року, складеного до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року у загальному розмірі 22 555 грн 00 коп., яка складається з: 13 000 грн 00 коп. — заборгованість за основною сумою кредиту; 3 237 грн 00 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом; 6 318 грн 00 коп. — заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою (а.с. 21).
Між позивачем та ОСОБА_1 виник цивільний спір щодо стягнення заборгованості за договором позики. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати заявленої суми заборгованості, а також не надала доказів належного виконання своїх зобов`язань перед первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір — це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) — за письмовою згодою сторін.
Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 29 квітня 2024 року відповідачка у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» добровільно та усвідомлено подала заявку на отримання позики. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідачки на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надіслало відповідачці одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачкою цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту – згоди на укладення договору позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року в електронній формі. Отже, між відповідачкою та первісним кредитором було укладено електронний договір позики на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування).
Електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS?коду) полягає у використанні унікального алфавітно?цифрового коду, надісланого підписантові через засоби електронного зв`язку для підтвердження його волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується у сфері мікрокредитування та відповідає критеріям електронного підпису, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Дійсність укладення договорів з використанням одноразового ідентифікатора неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем?ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільно?правових договорів в електронній формі висловлено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (частина друга статті 639 ЦК України), а будь?який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, доки судом не встановлено інше. У матеріалах справи відсутні докази визнання кредитного договору нікчемним чи недійсним у встановленому законом порядку, а також будь?які докази його оспорення відповідачкою. Отже, презумпція правомірності цього правочину не спростована, і всі права та обов`язки сторін за договором підлягають реалізації та судовому захисту на загальних підставах.
Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що між відповідачкою та первісним кредитором – ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» – належним чином укладено договір позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі. Відповідно до умов договору позики грошові кошти надавалися позичальнику шляхом перерахування на банківський картковий рахунок із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Позивач, як і первісний кредитор, з огляду на те, що вони не є банківськими установами і перерахування коштів здійснювалося через операторів платіжної інфраструктури, об`єктивно не володіють і не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами банку щодо руху коштів на рахунку відповідачки. Водночас відповідачка, маючи доступ до власного банківського рахунку, не надала суду жодних доказів на спростування факту отримання коштів (зокрема, виписки по рахунку чи довідки про відсутність банківської картки № НОМЕР_1 ).
За таких обставин суд вважає доведеним, що відповідачка отримала обумовлені договором грошові кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у визначені строком договору позики строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як це передбачено статтею 11 ЦК України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (в будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України, наведене, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) та постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише набуває право виконати зобов`язання первісному кредитору, і таке виконання є належним.
На підтвердження набуття позивачем права вимоги за спірним зобов`язанням суду надано копію договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», копії додаткових угод до нього, а також витяг з реєстру боржників до зазначеного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок його укладення, підлягають виконанню.
Доказів того, що договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року визнаний недійсним у встановленому законом порядку, до суду не подано. З урахуванням наведеного суд вважає доведеним, що позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують перехід до нього права грошової вимоги до відповідачки від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року щодо відповідачки ОСОБА_1 та має право вимоги до неї в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права вимоги.
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, і які докази це підтверджують.
Звертаючись із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року у розмірі 22 555 грн 00 коп., з яких: 13 000 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 3 237 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками за користування позикою в межах строку кредитування; 6 318 грн 00 коп. – заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачкою фактично отримано та використано кредитні кошти у розмірі 13 000 грн 00 коп. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора – ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до суду не подано.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 000 грн 00 коп.
Відсотки за користування позикою у розмірі 3 237 грн 00 коп. були нараховані первісним кредитором відповідно до умов договору позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року в період дії такого договору – з 29 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року включно, тобто в межах узгодженого строку кредитування, а тому підлягають стягненню з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою в розмірі 6 318 грн 00 коп. суд, проаналізувавши умови договору позики та надані розрахунки, дійшов таких висновків.
Як установлено судом, за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 позика надавалася строком на 30 днів – до 28 травня 2024 року включно – зі сплатою відсотків, базова ставка яких визначена у 0,83% на день, тип процентної ставки – фіксована. Пунктом 6 договору передбачено, що продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, яка підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу при реалізації позичальником такого права. Водночас позивачем не подано жодних доказів укладення відповідних додаткових угод про продовження строку кредитування.
За таких умов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати проценти за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року лише до 28 травня 2024 року включно.
У додатку № 1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79812793 від 29 квітня 2024 року, який є невід`ємною частиною договору, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 16 237 грн 00 коп., з яких: сума кредиту – 13 000 грн 00 коп.; сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду – 3 237 грн 00 коп.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а саме за «користування кредитом», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного періоду (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту). Водночас кредитор, за загальним правилом, не має права вимагати повернення боргу до спливу відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредиторові борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредиторові плату у вигляді процентів за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання: позичальник – що протягом узгодженого строку він може правомірно користуватися кредитом, кредитор – що отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати одразу всю суму боргу.
Водночас зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор має право вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначених висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.
Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
У цій справі позика за договором № 79812793 від 29 квітня 2024 року надавалася відповідачці строком з 29 квітня до 28 травня 2024 року. У матеріалах справи відсутні докази пролонгації договору в порядку, передбаченому його умовами. Нарахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» процентів за користування кредитом після 28 травня 2024 року здійснено поза межами строку кредитування, що суперечить наведеним положенням ЦК України та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року у розмірі 16 237 грн 00 коп., яка складається з: 13 000 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 3 237 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом у межах строку кредитування. В іншій частині позову, а саме в частині стягнення нарахованої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою в розмірі 6 318 грн 00 коп., слід відмовити.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Судом установлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп., що підтверджується платіжним документом від 18.11.2025 (а.с. 38).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позов задоволено частково – у розмірі 16 237 грн 00 коп. із заявлених 22 555 грн 00 коп., що становить 71,98% від суми позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 179 грн 55 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 848 грн 45 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1–23, 76–81, 89, 95, 141, 258–259, 263–265, 274–279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 79812793 від 29 квітня 2024 року у розмірі 16 237 (шістнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 179 (дві тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 55 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі в порядку, визначеному законом, – у разі наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин.
Ім`я (найменування) сторін:
-позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, ЄДРПОУ 35625014;
-відповідачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення складено та підписано суддею 14.01.2026.
Суддя