Справа №461/8856/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд м. Львова
в складі 
головуючого судді Романюка В.Ф., 
з участю: 
секретаря судового засідання Салика С.М., 
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи Процик І.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Львівська міська рада (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - 
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 заінтересована особа: Львівська міська рада, звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з травня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . 
В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 21.10.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №1858 від 01.04.1965 року (надалі за текстом - Заявниця). 04 березня 1994 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Личаківським відділом ЗАГС м. Львова, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №55 від 04 березня 1994 року. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька заявниці - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 12.12.1995 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, запис в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження №7117 від 12 грудня 1995 року. Заявниця разом із своєю матір`ю, ОСОБА_3 , чоловіком ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 , з 2016 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 84 роки померла ОСОБА_3 (мати заявниці), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 16.12.2021 року, актовий запис №1404. Заявниця здійснила поховання матері, що підтверджується наявним в неї оригіналом Свідоцтва про поховання, реєстраційний номер 5351 від 18.12.2021 року, копія додається. По смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Матері заявниці, ОСОБА_3 , на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0700 га, розташована на території Брюховицької селищної ради смт. Брюховичі м. Львова, для ведення індивідуального садівництва. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №7311121261 від 11.03.1996 року, виданого на підставі рішення Виконкому Брюховицької селищної Ради народних депутатів від 02.03.1995 року № 90 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1261.
Беручи до увагу наведене вище, заявниця не зверталася із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, так як вважала себе такою, що вже прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини заявниця разом із спадкодавцем (своєю матір`ю) постійно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. 09 вересня 2025 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Орач Христини Ігорівни з метою оформлення на своє ім`я Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало її матері, ОСОБА_3 . За результатом розгляду поданих нотаріусу документів, 09.09.2025 року нотаріусом було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 74567331. Поряд з цим, нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину та видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2025 року. У вказаній постанові нотаріус вказала на те, що з поданих для нотаріуса документів, не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса у встановлений законом строк у шість місяців для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини, та не підтвердила документально факт постійного проживання разом із спадкодавцем, проте зі слів ОСОБА_1 , вона фактично проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що не підтверджується жодним документом. 
Враховуючи наведене вище, в заявниці виникла необхідність звернення до суду із даною заявою з метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. 
Так, факт постійного проживання заявниці, ОСОБА_1 , разом із своєю матір`ю, ОСОБА_3 , підтверджується наступними доказами: 1) ОСОБА_3 , мати заявниці, проживала у АДРЕСА_3 . Після смерті свого чоловіка, ОСОБА_6 , батька заявниці - ІНФОРМАЦІЯ_6 , вона залишилася проживати у вказаній квартирі одна. З огляду на похилий вік (80 років), наявність хронічних захворювань, що супроводжувалися постійним погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_3 потребувала постійного щоденного догляду та побутової допомоги. Мати заявниці страждала на важке хронічне захворювання - тромбоемболію легеневої артерії, яке потребувало постійного медикаментозного лікування, ретельного дотримання режиму терапії, регулярного медичного нагляду та контролю з боку фахівців. Окрім того, ОСОБА_3 мала й інші супутні хронічні захворювання -остеопороз та гіпертонію. Стан її здоров`я поступово погіршувався, а прояви хвороби - зокрема задишка, слабкість, порушення серцевого ритму - обмежували її фізичну активність і здатність до самостійного життя. Сукупність важких хронічних станів робила неможливим її самостійне проживання без сторонньої допомоги, що об`єктивно вимагало постійної присутності поруч близької людини для забезпечення догляду, контролю за прийомом ліків, допомоги в повсякденному житті та супроводу під час лікування. Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_3 прийняла рішення про продаж належної їй квартири та подальший переїзд до своєї доньки - ОСОБА_1 , яка забезпечила матері належні умови для проживання та догляду. Так, 27.04.2016 року ОСОБА_3 відчужила належну їй квартиру по АДРЕСА_3 , що була її єдиним власним житлом, уклавши Договір купівлі продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. та зареєстрований в реєстрі за №499. Іншого житла ОСОБА_3 у власності не мала. Після продажу належної їй квартири ОСОБА_3 знялася з реєстрації за попереднім місцем проживання та була зареєстрована за новою адресою: АДРЕСА_4 - у квартирі, що належала її доньці, ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_6 від 25.03.1994, виданого Львівською міською адміністрацією згідно розпорядження №329, а також Договору дарування частки квартири від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №5125. Водночас, фактично після продажу власного житла ОСОБА_3 переїхала проживати до доньки за адресою: АДРЕСА_2 , де й проживала постійно з травня 2016 року до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 - разом із донькою ОСОБА_1 , зятем ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5 . У цей період вона отримувала належний догляд, побутову допомогу та щоденну підтримку, зумовлену її віком і станом здоров`я. Вказана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить заявниці та її чоловіку на підставі Реєстраційного посвідчення №1225 від 18.11.1997 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі Договору №11 про пайову участь в будівництві від 18.01.1997 року та акту прийому-передачі квартири. Ця квартира є чотирикімнатною, має загальну площу 70,9 кв. м, що забезпечувало достатній житловий простір та комфортні умови для спільного проживання осіб, які в ній мешкали, у тому числі й для ОСОБА_3 . 2) Той факт, що ОСОБА_3 , постійно проживала разом із своєю донькою, зятем та онукою у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , можуть підтвердити сусіди, що також мешкають у цьому будинку. Так, зі змісту Акту від 03.09.2025 року, що складений ОСББ «Затишок Галицький» в особі голови ОСОБА_7 , у присутності сусідів-свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 , вбачається, що вказані сусіди підтверджують, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дійсно проживала разом зі своєю донькою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зятем - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , онукою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за адресою: АДРЕСА_2 у період з 2016 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , без державної реєстрації місця проживання. На підтвердження вказаних обставин, до даної заяви про встановлення факту долучено клопотання про допит свідків. Наведені вище докази у їх сукупності свідчать про те, що заявниця, ОСОБА_1 , та її матір, ОСОБА_3 , постійно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 та вели спільне господарство. 
Встановлення факту постійного проживання заявниці, ОСОБА_1 , із спадкодавцем, ОСОБА_3 , має юридичне значення, оскільки дасть підстави для реалізації заявницею її законного права на оформлення спадщини по смерті матері, тому просить заяву задоволити.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження.
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги заяви підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у ній. Просили суд вимоги заяви задоволити повністю.
Представник заінтересованої особи Львівської міської ради Процик І.І. у судовому засіданні у вирішені справи поклалася на розсуд суду. 
У судовому засіданні 12 січня 2026 року було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , є головою ОСББ., яка зазначила, що ОСОБА_1 є її сусідкою по будинку, проживає за вказаною адресою з 1998 року, ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 2016 року по 2021 рік (по дату смерті) разом з ОСОБА_1 , яка являлась донькою ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 , якого було допитано в якості свідка 12.01.2026 року у судовому засіданні, зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із заявницею, яка є його дружиною. ОСОБА_3 була його тещею та переїхала проживати до них за адресою: АДРЕСА_2 , де й проживала постійно з травня 2016 року до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 - разом із донькою ОСОБА_1 , зятем ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5 . У цей період вона отримувала належний догляд, побутову допомогу та щоденну підтримку, зумовлену її віком і станом здоров`я. В дружини є брат, який проживає в США, на спадщину не претендує. 
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою заявниці, за адресою  АДРЕСА_6 проживає з 1997 року. ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_5 разом з донькою, чоловіком доньки та їхнью дочкою з 2016 року постійно до дати смерті. Зазначила, що вона допомагала доглядати ОСОБА_1 її маму.
ОСОБА_5 , у судовому засіданні була допитана в якості свідка, зазначила, що проживала за адресою: АДРЕСА_2 разом з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до 2023 року. Разом з ними з 2016 року проживала бабуся, ОСОБА_3 , яка потребувала догляду, оскільки хворіла. Її мама та батько доглядали за бабусею.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України усудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Суд встановив, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 21.10.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №1858 від 01.04.1965 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 84 роки померла ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 16.12.2021 року, актовий запис №1404.
По смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. 
Матері заявниці, ОСОБА_3 , на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0700 га, розташована на території Брюховицької селищної ради смт. Брюховичі м. Львова, для ведення індивідуального садівництва. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №7311121261 від 11.03.1996 року, виданого на підставі рішення Виконкому Брюховицької селищної Ради народних депутатів від 02.03.1995 року №90 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1261. 
09 вересня 2025 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Орач Христини Ігорівни з метою оформлення на своє ім`я Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало її матері, ОСОБА_3 .
За результатом розгляду поданих нотаріусу документів, 09.09.2025 року нотаріусом було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 74567331. Поряд з цим, нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину та видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2025 року. У вказаній постанові нотаріус вказала на те, що з поданих для нотаріуса документів, не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса у встановлений законом строк у шість місяців для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини, та не підтвердила документально факт постійного проживання разом із спадкодавцем, проте зі слів ОСОБА_1 , вона фактично проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що не підтверджується жодним документом.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Верховний Суд у справі №404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьоюстатті 1268 ЦК Україниобставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
П.п 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року визначено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.
Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У судовому засіданні встановлено, що факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 в помешканні заявниці, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Зокрема, такий факт в судовому засіданні підтвердили також свідки. Крім того, той факт, що ОСОБА_3 , постійно проживала разом із своєю донькою, зятем та онукою у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , можуть підтвердити сусіди, що також мешкають у цьому будинку. Так, зі змісту Акту від 03.09.2025 року, що складений ОСББ «Затишок Галицький» в особі голови Нікітюк Наталії Степанівни, у присутності сусідів-свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 , вбачається, що вказані сусіди підтверджують, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дійсно проживала разом зі своєю донькою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зятем - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , онукою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за адресою: АДРЕСА_2 у період з 2016 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , без державної реєстрації місця проживання.
Також, встановлено, що заявниця здійснила поховання матері, що підтверджується наявним в неї оригіналом Свідоцтва про поховання, реєстраційний номер 5351 від 18.12.2021 року.
Таким чином, вказані обставини, які підтвердженні матеріалами справи, встановлюють, що заявник проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління спадковим майном, не заявила про свою відмову від спадщини. Крім цього, встановлено, що у заявниці є брат, який проживає в іншій країні, на спадщину не претендує.
Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Аналізуючи зібрані у справі докази, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві, які не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Тому суд прийшов до висновку, що беззаперечно підтверджено факт проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем, ОСОБА_3 , за однією адресою, а саме АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки встановлення факту проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення та є необхідним для оформлення нею спадкових прав, законом не визначено іншого порядку встановлення такого факту, а відтак заяву необхідно задовольнити.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Заяву  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Львівська міська рада (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задоволити повністю. 
Визнати факт постійного проживання спадкоємця, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), разом із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з травня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя             Романюк В.Ф.