Справа № 307/4702/25
Провадження № 2/307/1760/25

ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

21 січня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Ніточко В.В.,
з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

І. Виклад позиції сторін.
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2021 року між ТОВ "ФК «Інкасо Фінанс", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №3140603972-125610, згідно якого на рахунок позичальника було перераховано грошові кошти у сумі 1 000 грн. на умовах сплати процентів за користування кредитом.
Крім того, 26 вересня 2021 року між ТОВ "Мілоан", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №4261443, згідно якого відповідачу було перераховано кошти в сумі 5 000 грн. на умовах сплати процентів за користування кредитом.
В порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав і його заборгованість перед позивачем становить: за кредитним договором №3140603972-125610 – 5 494 грн. 00 коп. (з яких: 1 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 4 494 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги), та за кредитним договором №4261443 – 34 450 грн. 00 коп. (з яких: 5 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 28 500 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, та 950 грн. 00 коп. – заборгованість за комісіями).
Просить стягнути з відповідача в користь позивача: заборгованість в загальній сумі 39 994 грн. 00 коп. (з яких: 6 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 32 994 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та 950 грн. 00 коп. – заборгованість за комісіями),витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та 13 000 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак зазначив в позовній заяві, що просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інкасо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3140603972-125610, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 1 000 грн. 00 коп., з процентами за користування кредитом - 1,95% за кожен день користування кредитом, строком на 14 днів.
Згідно договору про відступлення прав вимоги №15-02/22 від 15 лютого 2022 року, ТзОВ «ФК «Інкасо» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №3140603972-125610.
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, Реєстру Боржників до Договору №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» за плату відступило право вимоги за кредитним Договором №3140603972-125610 від 25 вересня 2021 року на користь ТзОВ "Коллект Центр".
Згідно листа №2873_251006200140 від 06 жовтня 2025 року, 25 вересня 2021 року на карту НОМЕР_1 було зараховано 1 000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3140603972-125610 станом на 15 лютого 2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 1 279 грн. 00 коп., з яких: 1 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 279 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 10 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №3140603972-125610 становить 5 494 грн. 00 коп.
26 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4261443, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп., з процентами за користування кредитом - 2 % за кожен день користування, строком на 30 днів, з можливістю продовження раніше визначеного строку кредитування, що не може перевищувати 60 днів.
Згідно договору про відступлення прав вимоги №13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року, акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді, Реєстру Боржників до Договору факторингу №13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним Договором №4261443від 26 вересня 2021 року на користь ТзОВ «Вердикт Капітал».
10 січня 2025 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТзОВ "Коллект Центр" укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого ТОВ ТОВ "Вердикт Капітал" за плату відступило, а ТзОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі Боржників. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року та Реєстру Боржників до Договору ТзОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4261443.
Згідно довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено договір № 4261443 від 26 вересня 2021 року, ідентифікований ТзОв «Мілоан».
Відповідно до квитанції №26а9а8а7-4d47-40a2-b161-45b53025b812_637682679560166924 ОСОБА_1 на картку НОМЕР_1 було перераховано 5 000 грн. згідно кредитного договору №4261443.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №4261443 станом на 25 грудня 2021 року (тобто в межах строку кредитування) заборгованість ОСОБА_1 становить 23 950 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту,18 000 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами та 950 грн. 00 коп. – заборгованість по комісії.
Згідно договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, заявки на надання юридичної допомоги №1102 від 01 жовтня 2025 року та витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року, Адвокатське бюро «Лігал Ассістанс» надало товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» правничу допомогу по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вартість правничої допомоги становить 13 000 грн. 00 коп.

V. Оцінка Суду.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч.7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Судом встановлено, що умови зазначених договорів в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача.
Однак, пунктом 1.3 кредитного договору №4261443 від 26 вересня 2021 року передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, з можливістю його пролонгації, але не більше ніж на строк 60 днів. Зазначену суму кредитодавцем було надано відповідачу 26 вересня 2021 року.
Пунктом 2.3 кредитного договору №3140603972-125610 строк користування кредитними коштами складає 14 днів, тобто починається з 25 вересня 2021 року та закінчується 09 жовтня 2021 року (включно).
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі N 300/438/18.
В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З наданих розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося і поза межами строку кредитування, за кредитним договором №4261443 від 26 вересня 2021 року - після 25 грудня 2021 року, а за кредитним договором №3140603972-125610 від 25 вересня 2021 року після 09 жовтня 2021 року, що є неправомірним.
З урахуванням наведеного стягненню підлягають відсотки: за кредитним договором №3140603972-125610 в сумі 279 грн. 00 коп., тобто ті, які нараховувались до 09 жовтня 2021 року включно, та за кредитним договором №3140603972-125610 в сумі 18 000 грн., що нараховувались до 25 грудня 2021 року, включно.
Крім цього, щодо стягнення із відповідача суми прострочених платежів за комісією, слід зазначити наступне.
Пунктом 1.5.1. кредитного договору №4261443 передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 950 гривень, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, суд приходить до висновку щодо несправедливості пункту 1.5.1. кредитного договору №4261443, оскільки не передбачено конкретного переліку послуг за які позичальник сплачує таку комісію. Формулювання «за надання кредиту», не відповідає принципам зазначеним у Законі України «Про споживче кредитування» та в Законі України «Про захист прав споживачів», а також означає, що позичальник сплачує по факту за прийняття позики (кредиту) від позикодавця (кредитора), що апріорі суперечить засадам цивільного права.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач доказів щодо погашення заборгованості за кредитними договорами не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 24 279 грн. 00 коп., що складається із: заборгованість за кредитним договором №3140603972-125610 в сумі 1 279 грн. 00 коп. (з яких: 1 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 279 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами), та за кредитним договором №4261443 – 23 000 грн. 00 коп. (з яких: 5 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 18 000 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами).

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 472 грн. 40 коп.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч.3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.
На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено копії таких документів: копія договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, заявки на надання юридичної допомоги №1102 від 01 жовтня 2025 року та витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року. Вартість наданих послуг становить 13 000 грн. 00 коп.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13 000 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр», оскільки позовні вимоги останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 512, 514, 526, 530, 546, 1048-1050, 1082 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 24 279 (двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 00 коп. (з яких: 6 000 грн. 00 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 18 279 грн. 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 1 472 (одну тисячу чотириста сімдесят дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.
В інших позовних вимогах - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, ідентифікаційний код юридичної особи - 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя Ніточко В.В.