ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Лунь З.І.

26 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/10484/25 пров. № А/857/44971/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/10484/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
26.05.2025р ОСОБА_1 звернулася з позовом до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, у якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 30.03.2023р. органом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;
-зобов`язати призначити та виплачувати допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 30.03.2023р. органом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2025р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.03.2023р.
10.04.2023р. позивач звернулась до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою за реєстраційним номером 230410121817247 про призначення допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами та допомогу при народженні дитини.
Електронним листом Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 21.04.2023р. ОСОБА_1 відмовив у призначенні допомоги по вагітності та пологах у зв`язку із тим, що при її заповнені позивач допустила помилку. Роз`яснено, що після усунення помилок позивач може подати електронну заяву повторно.
01.05.2023р. ОСОБА_1 повторно звернулась до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою за реєстраційним номером 230501172755383 про призначення допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами та допомогу при народженні дитини.
Електронним листом Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 12.05.2023р. відмовив у призначенні допомоги по вагітності та пологах у зв`язку із тим, що при її заповнені позивач допустила помилку (неправильно вказала особовий рахунок). Роз`яснено, що після усунення помилок позивач може подати електронну заяву повторно.
20.05.2023р. ОСОБА_1 втретє звернулась до Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою за реєстраційним номером 230520145938896 про призначення допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами та допомогу при народженні дитини.
Електронним листом Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відмовив у призначенні допомоги по вагітності та пологах у зв`язку із тим, що при її заповнені позивач допустила помилку. Роз`яснено, що після усунення помилок позивач може подати електронну заяву повторно.
Влітку 2024 року, ОСОБА_1 особисто звернулася до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради без подання письмового звернення та останній надано роз`яснення, що допомога при народженні дитини може бути призначена не пізніше ніж через 12 місяців з дня народження дитини.
Під час особистого прийому в Сихівському відділі соціального захисту заявниця ОСОБА_1 не надала доказів, які б підтвердили пропуск строку звернення для призначення допомоги при народженні дитини з об`єктивних, незалежних від волі заявника причин.
07.04.2025р. не погоджуючись з діями Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради позивач звернулася з електронним зверненням до Міністерства соціальної політики України щодо надання державної допомоги при народженні та зарахування всього періоду до страхового стажу.
Рішенням Міністерство соціальної політики України від 01.05.2025р. за вих.№4483/0/97-25/316 яке оформлене повідомленням, відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що з дати народження дитини пройшло більше 12 місяців. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей встановлено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).
ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В ст.3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» видно, що призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: 1) допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 2-1) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям; 5-1) допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність.
Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та об`єднання громадян за рахунок власних коштів можуть запроваджувати додаткові види допомоги та встановлювати доплати до державної допомоги сім`ям з дітьми.
Згідно ст.10, ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Допомога батькам при народженні дитини призначається без подання документів, передбачених частинами першою та другою цієї статті, якщо відомості, необхідні для її призначення, надійшли у порядку міжвідомчої електронної взаємодії з Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час державної реєстрації народження дитини.
Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.
У разі народження (встановлення опіки) двох і більше дітей допомога надається на кожну дитину.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).
Згідно п.2 Порядку № 1751 державна допомога сім`ям з дітьми призначається і виплачується:
- громадянам України;
- іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, особам, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, іншим іноземцям, які мають право на державну допомогу на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника.
Допомога за місцем проживання (перебування) призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.
Із змісту п.10-п.11 Порядку № 1751 видно, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.
Для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:
1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).
Крім того, заява, зазначена у п.п.1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням інформаційно-комунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. В такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом. У разі надходження надісланої з використанням інформаційно-комунікаційних систем заяви без кваліфікованого електронного підпису громадянина орган соціального захисту населення повідомляє заявнику, що допомога при народженні дитини призначається лише після підписання у місячний строк зазначеної заяви. У разі непідписання заяви у зазначений строк подається нова заява.
Жінки, які мають задеклароване (зареєстроване) місце проживання (перебування) на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
У період дії воєнного стану для призначення допомоги при народженні дитини один із батьків (опікун), який тимчасово перебуває за межами України (крім осіб, які перебувають на території держави, визнаної згідно із законом державою-окупантом та/або державою-агресором щодо України), надсилає до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (перебування) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини.
В п.12 Порядку №1751 визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Отже, вищенаведені норми чинного законодавства визначають, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, і такий строк є присічним.
Колегія суддів зазначає та звертає особливу увагу, що положеннями Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», та нормами Порядку №1751 не передбачено можливість поновлення строку, встановленого для звернення за призначенням допомоги при народження дитини, наведені нормативно-правові акти не містять викладених процедур оцінки певних причин пропуску вказаного строку та визнання їх поважними, не вказують на наявність у відповідного органу, який здійснює призначення допомоги, права досліджувати певні причини пропуску строку, визнавати їх поважними та поновлювати даний строк.
Обов`язковість додержання умови звернення за призначенням допомоги не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини констатована і в постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №591/610/16.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що свідоцтво про народження дитини отримане 30.03.2023р., однак, при зверненні до відповідача позивач неправильно вказувала рахунок у своїх заявах від 10.04.2023р., від 01.05.2023р., від 20.05.2023р.. 
Також колегія суддів зазначає, що Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомляв ОСОБА_1 про те, що вона неправильно заповнила форму заяви
Проте, 07.04.2025р., позивач особисто звернулася до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про отримання допомоги тобто з пропуском 12-місячного строку встановленого законодавством.
ОСОБА_1 зазначає, що через сигнали повітряної тривоги та обстріли в м.Львові вона разом з донькою переїхала в с.Міженець Самбірського району Львівської області, а про не виплату допомоги дізналася влітку 2024, так як була переконана в тому, що гроші потрапляють на її банківську картку.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Державна соціальна допомога призначається на 6 місяців з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення допомоги чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Тобто, у спірних правовідносинах звернення за призначенням допомоги при народженні дитини відбулось поза межами строку, встановленого ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п.12 Порядку №1751, а тому підстави для призначення відповідного виду допомоги були відсутні.
Таким чином, відповідач, діючи згідно вимог Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядку №1751, у спірних правовідносинах був позбавлений можливості надання оцінки поважності підстав пропуску позивачем строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини та поновлення даного строку. При цьому, відхід від встановлених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» положень призначення допомоги при народженні дитини шляхом застосування не передбачених законодавством процедур суперечить засаді рівності прав, визначеній ст.21 Конституції України, оскільки обмеження в строках звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, передбачені ст.11 Закону №2811-XII та п.12 Порядку №1751 для всіх громадян України є однаковими та підлягають застосуванню.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що наразі законодавцем максимально спрощено процедуру звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та надано особам декілька альтернативних способів подання відповідної заяви для отримання належних виплат, у тому числі, з використанням дистанційних механізмів і засобів в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний вебпортал електронних послуг, Портал Дія).
Отже, перебування ОСОБА_1 за межами м.Львова, про що вказано в позові та апеляційній скарзі, не позбавляло позивача можливості виявити зацікавленість стосовно факту нарахування та виплати допомоги та своєчасного звернутися до Управління з відповідною заявою та документами. Однак, через власну пасивну поведінку зроблено позивачем не було.
Стосовно покликань апелянта на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №591/610/16 та від 16.07.2020р. у справі №265/4175/16-а, суд зазначає, що фактичні обставини справ, розгляд яких здійснено Верховним Судом, вказують на встановлення судами об`єктивних причин, з яких позивачі не мали змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, народження дитини на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка на підставі рішення суду, настання чергової вагітності та загрози її переривання, та отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.
Водночас, тягар доведення наявності об`єктивних причин, унеможливлюючи своєчасне звернення позивача за призначенням допомоги при народженні дитини, покладено саме на позивача.
У цій справі позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для звернення за призначенням допомоги не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, а ні відповідачу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/10484/25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель