П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/7133/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
27 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Агро текс плюс" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Приватне підприємство "Агро-текс плюс" звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA401000/2025/000124/1 від 29.04.2025 р.;
- визнати протиправним та скасувати картку відмови у митному оформленні №UA401020/2025/000352 від 29.04.2025 р.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішень Вінницької митниці про коригування митної вартості, адже подано всі документи, які підтверджують митну вартість товару, зокрема, транспортні витрати.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA401000/2025/000124 від 29.04.2025 р.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці картку відмови у митному оформленні №UA401020/2025/000352 від 29.04.2025 р.
Стягнуто на користь Приватного підприємства "Агро-текс плюс" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 6 122, 66 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Стягнути на користь Приватного підприємства "Агро-текс плюс" витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
09.05.2024 року між ТОВ "Ексім Капітал" та ПП "Агро-Текс Плюс" укладений контракт №0047-UA (далі - Контракт).
Умови поставки кожної партії Товару вказуються у відповідних інвойсах до цього Контракту (п.3.1 контракту).
Для здійснення митного оформлення отриманого товару позивач звернувся до відповідача з митною декларацією №25UA40102001846U5. До митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: інвойс від 03.03.2025 № 012/25, контракт від 09.05.2024, платіжні інструкції №3 від 04.03.2025 р. та інші документи, наявні в графі 44 ЕМД.
29.04.2025 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2025/000124/1, яким скориговано митну вартість товару. У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 337 Митного кодексу України визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ).
У рішенні вказано, що відомості про транспортні витрати, подані до митного оформлення відповідно до довідки про транспортні витрати, не є відомостями від безпосередніх виконавців такого перевезення.
Також прийнято картку відмови у митному оформленні №UA401020/2025/000352.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що під час винесення даного рішення про коригування митної вартості у митниці були усі законні підстави для виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості у вищенаведеному випадку. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За визначеннями наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частиною другою статті 2 Митного кодексу України встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів, відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Приписами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до положень частин першої, другої, третьої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та / або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів, згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України, здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, виникає за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Встановивши відсутність достатніх відомостей, які підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі №21-498а15 та Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Оцінюючи обставини, які лягли в основу прийняття оскаржуваних рішень, стосовно того, що відомості про транспортні витрати, подані до митного оформлення відповідно до довідки про транспортні витрати, не є відомостями від безпосередніх виконавців такого перевезення, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, підприємством надавались довідки про транспортні витрати, у яких зазначено відомості про транспортні витрати з чіткою вказівкою вартості перевезення товару, маршрутів.
Окрім того, надано й акт надання послуги від 16.04.2025 р., який містить найменування робіт (транспортну обробку, міжнародне перевезення морським транспортом, експедиторську винагороду), в якому зазначено вартість робіт.
Також 25.01.2021 між ТОВ КТ Форвардінг (Експедитор) та ПП "Агро-текс плюс" (Клієнт) укладений договір про транспортне експедирування №25-01/2021-2.
Відповідно до п. 3.3.1. вказаного договору, експедитор має право укладати договір від свого імені з перевізниками, портами, експедиторами, іншими особами для виконання цього Договору відповідно до Заявки клієнта. Залучати для виконання Заявки третіх осіб (п. 3.3.4 Договору). Тобто, для виконання цього договору ТОВ КТ "Форвардінг" мало право залучити третіх осіб, при цьому, відповідальним за перевезення товару період позивачем залишилось товариство.
Таким чином ТОВ КТ "Форвардінг" володіє інформацією про вартість перевезення на всьому шляху слідування товару і цей суб`єкт уповноважений підтверджувати розмір транспортних витрат.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем надано документи, які містять відомості про вартість транспортних витрат, а отже доводи викладені в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів щодо відсутності документів про транспортування безпідставні.
Перевіривши доводи митного органу, викладені в оскаржуваних рішеннях та покладені в основу відмови у визнанні митної вартості товарів, заявленої позивачем у митних деклараціях, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів факту заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей щодо митної вартості імпортованого товару.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності у документах, поданих для підтвердження митної вартості товарів, перелік яких визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Натомість митний орган таких доказів суду не надав.
Оскаржувані рішення відповідача фактично обмежуються посиланням на розбіжності між англійською та українською версіями зовнішньоекономічного контракту в частині строків оплати за поставлений товар та не містять будь-яких інших обґрунтованих зауважень щодо невідповідності або недостовірності поданих позивачем документів.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання відповідача на результати аналізу інформаційних баз даних митного органу як на доказ недостовірності заявленої митної вартості, з огляду на те, що сам по собі вищий рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких було здійснено раніше, не свідчить про порушення декларантом вимог митного законодавства.
Різниця між митною вартістю товару, задекларованою особою, та митною вартістю ідентичних або подібних товарів, оформлених цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не може розцінюватися як самостійна підстава для коригування митної вартості або її автоматичного приведення до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а та від 05.07.2022 у справі №804/150/16, що підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Згідно частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Не надання декларантом запитуваних митним органом документів, з урахуванням відсутності конкретизації переліку необхідних документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки декларантом подано повний комплект документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до вимог митного законодавства.
За таких обставин відсутні правові підстави для коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем, а доводи відповідача не спростовують достовірності та повноти відомостей, зазначених у поданих для митного оформлення документах.
Відтак, колегія суддів доходить висновку, що прийняті відповідачем рішення не відповідають вимогам пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, оскільки не містять належного обґрунтування причин неврахування поданих декларантом документів, не визначають конкретних обставин, які унеможливлюють застосування першого методу визначення митної вартості, та не підтверджені належними і допустимими доказами правомірності такого коригування.
Подані позивачем документи дають змогу встановити митну вартість товару, тоді як відповідач не навів переконливих аргументів та не надав доказів, які б свідчили про недостовірність чи неповноту відомостей, зазначених у цих документах, а також не обґрунтував причин їх неприйняття під час здійснення митного контролю.
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Вінницької митниці не містить доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зокрема щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з цим зазначена частина судового рішення не є предметом апеляційного перегляду, а відтак підстави для надання їй оцінки судом апеляційної інстанції відсутні.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне зазначення у рішенні суду першої інстанції номера рішення про коригування митної вартості товарів, то такі зауваження стосуються очевидної технічної описки та не впливають на правильність вирішення спору по суті. Зазначена неточність може бути усунута судом першої інстанції в порядку, передбаченому статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом виправлення описки у судовому рішенні, та не є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови та наявність правових підстав для їх скасування.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.