Справа № 161/15316/25 
Провадження № 2/161/1246/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючої – судді Плахтій І.Б.
за участю секретаря судових засідань – Загоровської І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації),-
В С Т А Н О В И В:
30 липня 2025 року ФОП ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації).
В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 (надалі - Страхувальник) було укладено Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217445144 від 19 жовтня 2019 року (далі - Поліс), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу DAF XF 460 FT д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов даного Полісу, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь особи якій було завдано шкоду об?єктом страхування а саме автомобілем DAF XF 460 FT, д.н.з. НОМЕР_2 . 13 травня 2024 року о 20:17 в м. Тернополі по вул. Подільська, 21, водій ОСОБА_2 , керуючи тягачем DAF XF 460 FT, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом Lecitra, д.н.з. НОМЕР_4 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_5 , що стояв припаркований. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_6 , що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року у справі №161/10809/24. Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП повністю доведена належними та допустимими доказами. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - ОСОБА_4 (власник автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_7 , звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 24 липня 2024 року було здійснено огляд автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 513 , д.н.з. НОМЕР_8 , та складено акт (дефектна відомість) огляду ТЗ - заява на виплату, ремонтна калькуляція, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 13 травня 2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2377854-1 від 01 серпня 2024 року. Виконуючи взяті на себе зобов?язання по Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217445144 від 19 жовтня 2023 року на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 8 109 грн. 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №45159 від 01 серпня 2024 року. Відповідно до страхового акту № 2377854-1 від 01 серпня 2024 року сума страхового відшкодування в розмірі 8 109 грн. 86 коп., перерахована на рахунок потерпілої особи задля проведення відновлення транспортного засобу. У свою чергу відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного DAF XF 460 FT , д.н.з. НОМЕР_9 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», а оскільки відповідачем було залишено місце ДТП, а отже настає відповідальність по відшкодуванню шкоди з винуватця ДТП в повному обсязі. 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги від 26 грудня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217445144 від 19 жовтня 2023 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8109, 86 грн., а також судові витрати, зокрема: 1211, 20 грн. судовий збір; 45, 42 грн. за виготовлення адміністративних матеріалів; 1514 грн. – за витребування доказів.
У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду без вручення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення №161/10809/24 відносно ОСОБА_5 , суд дійшов наступного висновку.
13 травня 2024 року о 20:17 год. в м. Тернополі по вул. Подільська, 21, водій ОСОБА_2 , керуючи тягачем DAF XF 460 FT, д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом Lecitra, д.н.з. НОМЕР_4 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_5 , що стояв припаркований, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року (справа №161/10809/24) відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП.
Із наведеного слідує, що між неправомірними діями ОСОБА_2 та заподіянням власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_5 , матеріальних збитків є причинно-наслідковий зв`язок.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAF XF 460 FT, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217445144).
10 липня 2024 року власник пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 513, д.н.з. НОМЕР_5 , звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату збитку, заподіяного внаслідок ДТП.
Виконуючи взяті на себе зобов?язання по Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217445144 від 19 жовтня 2023 року на підставі страхового акту № 2377854-1 від 01 серпня 2024 року, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 8 109 грн. 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №45159 від 01 серпня 2024 року
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент ДТП, передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
З вищенаведеного вбачається те, що у відповідача виникло зобов?язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме: 8109, 86 грн. 
26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги Первісного кредитора за укладеними договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217445144 від 19 жовтня 2023 року. 
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8109, 86 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн.
Судом встановлено, що позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат, понесених на забезпечення доказів. 
Забезпечення доказів – це процесуальний інструмент для запобігання втраті чи ускладненню доступу до доказів, які зараз існують, але можуть зникнути. Зі змісту позовної заяви та додатків до неї, а також з пояснень сторони позивача в судовому засіданні, встановлено, що позивач мав намір забезпечити докази шляхом витребування з Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріалів справи про адміністративне правопорушення №161/10809/24 відносно ОСОБА_5 . 
Разом з тим, у межах даного провадження потреби у забезпеченні доказів не існувало, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення є у володінні суду, який розглядає цивільну справу, могли бути і були досліджені судом за клопотанням сторони. Судом не вчинялися процесуальні дії щодо забезпечення доказів, відповідна ухвала суду не постановлялася.
За таких обставин сплата судового збору була здійснена за звернення, яке не було необхідним і обґрунтованим способом захисту прав позивача у даній цивільній справі. Відповідно, відсутні правові підстави вважати зазначені витрати витратами, пов?язаними з розглядом справи, які підлягають розподілу між сторонами.
За таких обставин вимога позивача про стягнення витрат на забезпечення доказів є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 12793, 30 грн.
У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №88 від 01 лютого 2024 року; копію акта приймання-передачі правової (правничої) допомоги №1 від 23 червня 2025 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 23 червня 2025 року року.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення збитків. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12793, 30 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, якості наданих послуг, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
У своїй позовній заяві представник позивача також зазначає, що до звернення до суду з позовною заявою про відшкодування збитків в порядку регресу сторона позивача (адвокат Трикоз Д.Є.) зверталась до суду із заявою про видачу копії постанови про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. За подання зазначеної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 45, 42 грн. 
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за виготовлення копії судового рішення у разі, якщо особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, звертається до апарату відповідного суду з письмовою заявою про виготовлення такої копії згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» передбачено сплату судового збору в певній сумі за кожний аркуш копії.
З матеріалів справи вбачається, що адвокату Трикозу Д.Є. Луцьким міськрайонним судом Волинської області було відмовлено у видачі постанови суду, оскільки він не був учасником справи про адміністративне правопорушення. Копія постанови позивачу фактично не надавалася. 
Стороною позивача не обгрунтовано сплаченої за видачу копії постанови суми в розмірі 45, 42 грн., за яку кількість аркушів і чому саме таку суму було сплачено, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх відшкодування за рахунок відповідача.
На підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації)– задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 8109 (вісім тисяч сто дев`ять) грн. 86 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 : адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 .
Рішення в повному обсязі складено 16 січня 2026 року.
Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області І.Б. Плахтій