ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2025 р.	м. Харків	Справа № 922/2246/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шатернікова М.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2; ідент. код 43965848) 
до Фізичної особи Ганус Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. код НОМЕР_1 ) 
про стягнення 25809,55 грн 

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-2647-21 від 23.09.2021 у розмірі 25809,55 грн. Відповідно до позовної заяви ціна позову складається з: 8 551,03 грн заборгованості за отриманий природний газ за період березень-серпень 2022 року; 4541,95 грн пені; 1614,72 грн – 3% річних; 6591,34 грн – інфляційних втрат; 4510,51 грн штрафу за недовикористаний обсяг природного газу. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.07.2025 прийнято позовну заяву ТОВ "Твій Газзбут" до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2246/25, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
Представник відповідача у поданому відзиві (вх. 17375 від 28.07.2025) просить відмовити у позовних вимогах про стягнення заборгованості у розмірі 25809,55 грн - в частині заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за період березень-червень 2022 року у зв`язку з пропуском строку давності позовних вимог та частково задовольнити позов в частині стягнення боргу за липень та серпень 2022 року. При цьому заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує, що не здійснював будь-яких платежів за спірний період та не отримував акти від позивача, оскільки згідно з довідкою про звільнення серія ХАР № 01569 в період часу з 20.06.2023 по 19.08.2024 року ОСОБА_1 тримався під вартою в установах Державній установі "Харківський слідчий ізолятор"; посилається на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють своєчасне виконання вимог договору - активні бойові дії в Харківській області; в період окупації в м. Куп`янськ був відсутній зв`язок операторів Українського мобільного зв`язку та відсутній Інтернет зв`язок, а відтак у відповідача не було можливості повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин.
01.08.2025 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх.№ 17827), в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" в повному обсязі, зокрема, наголошуючи, що час відправлення, отримання або підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення відповідача за грошовим зобов`язанням. Наявність або відсутність актів приймання – передачі природного газу не звільняє Споживача від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу у визначений договором строк, в порядку приписів Розділу 4 Договору, а саме здійснити оплату природного газу в розмірі 100 % до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки; остаточний розрахунок здійснити - до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем. Таким чином, обов`язок здійснити оплати по Договору виникає ще задовго до складання актів приймання – передачі природного газу. Акти приймання – передачі природного газу не є умовою для здійснення розрахунків, їх наявність (або відсутність) жодним чином не змінюють обов`язок Споживача по оплаті за спожитий природний газ. Одночасно позивач зауважує, що позивач не перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в Державі воєнного стану, наявності інфляційних процесів у економіці держави, фінансового стану, здійсненням позивачем стратегічної функції із своєчасного та безперебійного забезпечення суб`єктів господарювання електроенергією, забезпечення виконання угод та понесення ним збитків внаслідок інфляційних процесів з огляду на несвоєчасні розрахунки, в тому числі, відповідача за послуги з газопостачання, передану згідно з умовами укладеного між сторонами договору.
Надані сторонами заяви прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.
Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.
Разом з цим, суд зазначає наступне.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя. Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.
Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.
Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
У місті Харкові, де розташований Господарський суд Харківської області, постійно оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.
Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 23).
Відповідно до наведених приписів судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал "повітряна тривога" та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.
При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).
На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області, а також приймаючи до уваги перебування судді Шатернікова М.І. у відпустці з 07.10.2025 до 18.11.2025 рок, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.
23.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Ганусом Сергієм Петровичем (відповідач, споживач) було укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-2647-21 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2021 році природний газ (далі – газ), а відповідач прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Додатковою угодою № ДУ-1 від 30.12.2021, з 01.01.2022 р. сторони доповнили п. 1.2 наступним абзацом: «Річний плановий обсяг постачання газу в 2022 р. до 5 430 куб.м.», а у Додатку 1 до Договору визначили плановий обсяг постачання газу у 2022 р. по місяцях, а саме: у січні 2022 р. – 1100 куб.м., у лютому 2022 р. – 1100 куб.м., у березні 2022 р. – 1100 куб.м., у квітні 2022 р. – 280 куб.м., у травні 2022 р. – 200 куб.м., у червні 2022 р. – 100 куб.м., у липні 2022 р. – 100 куб.м., у серпні 2022 р. – 100 куб.м., у вересні 2022 р. – 100 куб.м., у жовтні 2022 р. – 110 куб.м., у листопаді 2022 р. – 340 куб.м., у грудні 2022 р. – 800 куб.м.
Додатковими угодами до договору сторонами неодноразово вносились зміни до Розділу ІІІ "Ціна постачання природного газу", зокрема:
- Додатковою угодою № 2/41АР200-2647-21 від 30.12.2021 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.01.2022 р. становить 65,67389120 грн;
- Додатковою угодою № 3/41АР200-2647-21 від 31.01.2022 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.02.2022 р. становить 49,16389120 грн;
- Додатковою угодою № 4/41АР200-2647-21 від 31.03.2022 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.04.2022 р. становить 39,14899200 грн;
- Додатковою угодою № 5/41АР200-2647-21 від 09.03.2022 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.03.2022 р. становить 49,14899200 грн;
- Додатковою угодою № 6/41АР200-2647-21 від 30.04.2022 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.05.2022 р. становить 39,16389120 грн;
- Додатковою угодою № 7/41АР200-2647-21 від 29.07.2022 р. всього ціна одного кубічного метру природного газу з 01.08.2022 р. становить 49,16389120 грн.
У п. 2.5 договору сторони визначили, що звіряння фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:
- за підсумками розрахункового періоду відповідач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати позивачу копію відповідного акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу відповідачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п.2.5.1);
- на підставі отриманих від споживача даних та/або Оператора ГТС позивач протягом трьох робочих днів готує та надає відповідачу два примірники акту приймання передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", " Про електронні документи та електронний документообіг" та Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (п.2.5.2);
- відповідач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути позивачу примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу (п.2.5.3);
- у випадку відмови від підписання акту приймання передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) природного газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ чи Оператора ГТС. Відповідач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника. У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Постачальника (п.2.5.4);
- сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів приймання-передачі газу, скановані копії підписаних сторонами актів приймання передачі газу, надіслані сторонами одна одній по електронній пошті за адресами, які зазначені в розділі 10 договору, мають силу оригіналу (п.2.5.5).
У п.4.2 договору сторони дійшли згоди, що оплата газу за договором здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в розмірі 100% за фактично переданий позивачем газ до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця наступного за звітним.
Датою оплати (здійснення розрахунку), відповідно до п. 4.4 договору, є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.
У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розд. 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (п.6.2.1 договору).
За умовами п. 6.2.2 договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику штраф за перевищення обсягу постання газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - обсяг фактично поставленого газу протягом розрахункового періоду; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1.
У п. 6.2.3 договору сторони погодили, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг споживання газу буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач зобов`язується сплатити постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується штраф, від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
Відповідно до п. 9.1 договору в редакції додаткової угоди № ДУ-1 від 30.12.2021, договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Твій Газзбут" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги з постачання природного газу у березні 2022 р. – 453,08 куб.м. природного газу загальною вартістю 22 268,42 грн.; у квітні 2022 р. – 0,51 куб.м. природного газу загальною вартістю 25,07 грн.; у травні 2022 р. – 0,52 куб.м. природного газу загальною вартістю 20,36 грн.; у червні 2022 р. – 0,51 куб.м. природного газу загальною вартістю 19,97 грн.; у липні 2022 р. – 0,52 куб.м. природного газу загальною вартістю 20,36 грн.; у серпні 2022 р. – 0,04 куб.м. природного газу загальною вартістю 1,97 грн.
За підсумками наданих послуг з газопостачання у період з березня по серпень 2022 року відповідачем не було надано позивачу копій актів про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу, у зв`язку з чим позивач самостійно на підставі даних оператора ГТС сформував акти приймання-передачі природного газу та надіслав їх відповідачу.
Так, позивачем за вказаний вище період сформовано наступні акти приймання-передачі природного газу:
- № ТГЗ82018835 від 31.03.2022 р., відповідно до якого позивачем у березні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 453,08 куб.м. на суму 22 268,42 грн;
- № ТГЗ82024925 від 30.04.2022 р., відповідно до якого позивачем у квітні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,51 куб.м. на суму 25,07 грн;
- № ТГЗ82027742 від 31.05.2022 р., відповідно до якого позивачем у травні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,52 куб.м. на суму 20,36 грн;
- № ТГЗ82036209 від 30.06.2022 р., відповідно до якого позивачем у червні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,51 куб.м. на суму 19,97 грн;
- № ТГЗ82048785 від 31.07.2022 р., відповідно до якого позивачем у липні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,52 куб.м. на суму 20,36грн;
- № ТГЗ82063861 від 31.08.2022 р., відповідно до якого позивачем у серпні 2022 р. було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,04 куб.м. на суму 1,97 грн
Акти приймання-передачі до Договору про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-2647-21 від 23.10.2021 р. разом з Додатковими угодами були направлені відповідачу цінним листом 03.10.2023 року.
Як зазначає позивач, відповідач підписані акти приймання-передачі природного газу не повернув, мотивовану відмову в письмовій формі від підписання актів приймання-передачі природного газу не надав. 
Таким чином, позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги з постачання природного газу у період з березня по серпень 2022 року у об`ємі всього 455,18 куб.м. на загальну суму 22 356,15 грн. 
При цьому позивач наголошує, що відповідачем 14 березня 2024 року була здійснена оплата у розмірі 13 805,12 грн, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості склала 8 551,03 грн (22 356,15 – 13 805,12), яка до теперішнього часу є не сплаченою.
Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем на суму заборгованості здійснено нарахування 3% річних в розмірі 1612,72 грн, збитків від інфляції в розмірі 6591,34 грн та пені в розмірі 4541,95 грн.
Крім цього, за недовикористаний обсяг природного газу позивачем здійснено нарахування штрафу в розмірі 4510,52 грн за недовикористання обсягу постачання природного газу.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дослідивши укладений між позивачем та відповідачем договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-2647-21 від 23.10.2021 року, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Частиною 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 692 ЦК України на покупця покладається обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; при цьому, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.
Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивач надав Відповідачу послуги з постачання природного газу у березні 2022 р. – 453,08 куб.м. природного газу загальною вартістю 22268,42 грн, у квітні 2022 р. – 0,51 куб.м. природного газу загальною вартістю 25,07 грн.; у травні 2022 р. – 0,52 куб.м. природного газу загальною вартістю 20,36 грн.; у червні 2022 р. – 0,51 куб.м. природного газу загальною вартістю 19,97 грн.; у липні 2022 р. – 0,52 куб.м. природного газу загальною вартістю 20,36 грн.; у серпні 2022 р. – 0,04 куб.м. природного газу загальною вартістю 1,97 грн.
При складанні актів та здійснені розрахунків, позивач використовував об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу виставлені Оператором ГРМ в електронній платформі, розробленою державою, принципи її функціонування передбачені Правилами постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р.
Відповідно до пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, визначені Оператором ГРМ об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.
Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди – в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу побутовими споживачами встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Жодних заперечень щодо обсягів поставленого газу або їх вартості відповідачем не висловлено.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Розділом 4 Договору передбачений порядок та строки проведення розрахунків, зокрема, сторони узгодили, що оплата природного газу здійснюється Споживачем в розмірі 100 % до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок здійснюється Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем. Таким чином, обов`язок здійснити оплати по Договору виникає в строки визначені цим розділом договору. Акти приймання-передачі природного газу не є умовою для здійснення розрахунків, їх наявність (або відсутність) жодним чином не змінюють обов`язок споживача по оплаті за спожитий природний газ. 
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Проте, всупереч положенням укладеного між сторонами договору, зокрема до п. 4.2. Договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ відповідно до вище перелічених актів приймання-передачі природного газу, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за період з березня по серпень 2022 року в розмірі 8551,03 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав та не спростував правову позицію позивача.
При цьому, суд наголошує, що взяття під варту не звільняє фізичну особу від цивільно-правової відповідальності та виконання договірних зобов`язань.
Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та чинного законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з вартості спожитого природного газу за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-2647-21 від 23.10.2021 року за період з березня по серпень 2022 року у розмірі 8551,03 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеня у розмірі 4 541,95 грн, 3% річних у розмірі 1 614,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 591,34 грн та штраф за недовикористаний обсяг постачання природного газу у розмірі 4 510,51 грн.
Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за поставлений товар підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Зазначене дає позивачу правові підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних на прострочену заборгованість.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки 3% річних (з 11.04.2022 по 16.06.2025) та інфляційних за аналогічний період, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 1614,72 грн - 3% річних та 6591,34 грн інфляційних є правомірними та підлягають задоволенню.
Щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 4541,95 грн, нарахованої окремо по кожному місяцю за період з 11.04.2022 по 16.06.2025
Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припинялося через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи тлумачення ст. 549 ЦК України та ст.231 ГК України, виснувала, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені. Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення (див постанову ВПВС від 16.10.2024 у справі №911/952/22).
Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені є показник облікової ставки НБУ, а період нарахування за вимогою ч. 6 ст. 232 ГК України - з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У підп. 6.2.1. п.6.2 Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-2647-21 від 23.10.2021 сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Таким чином, сторони у Договорі не відступили від загального правила ч. 6 ст. 232 ГК України.
Суд врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 про те, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити [...] зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, [...] а в разі незгоди з ними повністю або частково - [...] навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Аналогічні висновки викладені у постановах ВПВС від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, Верховного Суду від 22.01.2025 у cправі № 910/18572/23, від 18.02. 2025 у cправі №904/3016/23, від 28.05.2025 у cправі №910/8599/24, від 30.07.2025 у cправі №910/502/23, від 05.08.2025 у cправі №911/2307/24.
В ході вирішення цієї справи Суд здійснив перевірку періоду стягнення пені по кожному акту приймання-передачі природного газу до Договору.
Розрахунок пені здійснюється з формулою: П = С х 2УСД х Д : 100, де С- сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення.
Судом перевірено здійснені позивачем нарахування пені та встановлено, що розрахунок здійснено із застосуванням вимог до ч. 6 ст. 232 ГК України. Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені та періоди її нарахування, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України та договору, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 4541,95 грн підлягають задоволенню.
Щодо заявленого до стягнення штрафу за перевищення обсягу постачання природного газу.
Додатковою угодою № ДУ-1 від 30.12.2021, з 01.01.2022 р. сторони доповнили п. 1.2 наступним абзацом: «Річний плановий обсяг постачання газу в 2022 р. до 5 430 куб.м.», а у Додатку 1 до Договору визначили плановий обсяг постачання газу у 2022 р. по місяцях, а саме: у січні 2022 р. – 1100 куб.м., у лютому 2022 р. – 1100 куб.м., у березні 2022 р. – 1100 куб.м., у квітні 2022 р. – 280 куб.м., у травні 2022 р. – 200 куб.м., у червні 2022 р. – 100 куб.м., у липні 2022 р. – 100 куб.м., у серпні 2022 р. – 100 куб.м., у вересні 2022 р. – 100 куб.м., у жовтні 2022 р. – 110 куб.м., у листопаді 2022 р. – 340 куб.м., у грудні 2022 р. – 800 куб.м.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують інші підтверджені обсяги природного газу, а ніж ті, які вказані вище. Не надав суду доказів того, що плановий об`єм (обсяг) природного газу, обумовлений договором постачання природного газу між споживачем та постачальником на відповідний розрахунковий період, який має бути поставлений споживачу відповідно до умов цього договору є не підтвердженим в установленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджено порушення відповідач договірних зобов`язань в частині споживання природного газу в підтвердженому обсязі. Доказів протилежного до матеріалів справи суду не додано.
Відповідно до п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.
Пунктом 6.2.3 договору погоджено, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг споживання газу буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач зобов`язується сплатити постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується штраф, від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Такі висновки містять постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 15.11.2024 у справі № 904/1553/23.
Отже, штрафною є така санкція, що передусім спрямована на спонукання особи утриматися від порушення вимог закону чи умов договору під загрозою майнової кари.
Здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок штрафу є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога про стягнення штрафів в заявлених до стягнення розмірах є доведеними та обґрунтованими.
Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність, як загальні засади цивільного законодавства, є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного суду України в постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18 вказала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), оскільки вона (неустойка) спрямована на відновлення майнової сфери кредитора.
Зменшення неустойки (пені та штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.
При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
В даному випадку, місцем реєстрації відповідача та місцем постачання природного газу є смт Ківшарівка, Куп`янського району Харківської області, яке знаходиться близько 30 км. від державного кордону з Російською Федерацією.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та станом на даний час триває.
Загальновідомо, що введення воєнного стану та постійні ворожі обстріли території України негативно вплинули на більшість суб`єктів господарювання: скоротилися обсяги товарообігу та продаж, підприємці зазнали збитків, тобто такий фактор вплинув як на позивача так і на відповідача.
Разом з тим, селище Ківшарівка на Харківщині було окуповане російськими військами з перших днів повномасштабного вторгнення у лютому 2022 року (з 27 лютого 2022 року) і перебувало під окупацією близько семи місяців. В селищі в часи окупації фактично було припинено електропостачання та газопостачання. Тож позивачем не доведено вини відповідача у зменшенні обсягів споживання газу.
При цьому, беззаперечно, зазначені обставини вкрай негативно впливають на будь-якого мешканця таких територій, та відповідно, на можливість вчасного виконання ним своїх зобов`язань, зокрема й щодо обсягу споживання послуги зі споживання газу.
При цьому, суд також враховує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів понесення позивачем збитків в результаті споживання газу у меншому об`ємі. Натомість позивач отримує від відповідача нараховані інфляційні, 3% річних та пеню в відповідних сумах, які стягуються згідно з даним судовим рішенням.
Сума штрафу, яку просить позивач стягнути з відповідача є занадто великою та не співрозмірною із можливими збитками.
За таких обставин, з урахуванням необхідності забезпечення балансу інтересів сторін, виходячи з загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити суму штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 90 %.
За таких обставин, позов у даній частині вимог підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 451,00 грн штрафу за п. 6.2.3 договору.
У задоволенні іншої частини позову про стягнення штрафу слід відмовити з наведених підстав та мотивів.
При цьому суд не покладає в основу висновків у справі посилання відповідача на форс мажорні обставини, виходячи з такого.
Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору.
Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2022 у справі № 910/15264/21 звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс- мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс- мажор).
Відповідач не повідомив позивача про виникнення форс-мажорних обставин.
Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.
Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
Сам лише факт введення воєнного стану, проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від виконання зобов`язань та від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором.
Так, у своїй Постанові від 21.08.2022 у справі № 910/15264/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду звернув увагу на те, що настання форс- мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання.
Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по Типовому договору поставки газу, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю оплатити спожитий газ у строки визначені сторонами у договорі.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).
Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом із тим, відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції Закону від 08.11.2023 №3450-IX) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Суд зазначає, що позивачем не був пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом. Таким чином заява відповідача про застосування строку позовної давності визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Судом встановлено, що 30.09.2024, тобто після виникнення правовідносин що є предметом спору у цій справі, стосовно відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Отже, на час прийняття рішення Ганус Сергій Петрович не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності.
Разом із тим, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73) з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Враховуючи приписи ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, припинення фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності Ганус Сергієм Петровичем підприємницької діяльності, не припиняє його зобов`язань, які пов`язані з підприємницькою діяльністю і які залишаються за ним як за фізичною особою, а тому спір у справі 922/2246/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду.
Разом із тим, з огляду на вищевказану обставину, відповідачем у даній справі слід вважати Ганус Сергія Петровича як фізичну особу.
Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи викладене, а також доводи та заперечення учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.
При цьому суд враховує, що часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки, а не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а відтак в даному випадку є підстави для покладення судових витрат на відповідача в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 12, 13, 73-80, 129, 236 - 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "Твій Газзбут" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. код НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2; ідент. код 43965848; п/р НОМЕР_3 в АТ "А-Банк" (ЄДРПОУ 14360080, код банка 307770) 8551,03 грн заборгованості за отриманий природний газ, 4541,95 грн пені, 1614,72 грн 3% річних, 6591,34 грн інфляційних втрат, 451,00 грн штрафу та 2422,40 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "31" грудня 2025 р. 

Суддя		М.І. Шатерніков