ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10765/25 Справа № 180/1253/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача                                Никифоряка Л.П.,
суддів                                                Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання        Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Хомченко С.І., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025року  ОСОБА_1 подав позов в суд проти Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі — АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», АТ «Марганецький ГЗК», Товариство), в якому виклав вимоги про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, зареєстрованих в реєстрі за № 440, № 441, та про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та нещасного випадку в сумі 245 000,00грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
Існування таких вимог позивач пов`язував з тим, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання. Також під час роботи на підприємстві з позивачем стався нещасний випадок. 28 грудня 2023року був звільнений з підприємства. Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи йому встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - радикулопатія, 10% - пиловий бронхіт, 15% - нейросенсорна приглухуватість, 5% - трудове каліцтво безстроково, з визначенням третьої групи інвалідності. 
Зазначав, що 24 квітня 2025року між позивачем та відповідачем було укладено два договори про добровільне відшкодування моральної шкоди, згідно з якими Товариство в строк до 02 травня 2025року сплачує ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі по 5 000,00грн за кожним договором, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Але, станом на момент подання даної позовної заяви до суду Товариство умов вказаних договорів не виконало, грошові кошти позивачу не виплатило, чим порушило істотні умови договору. Укладаючи договори він розраховував на їх реальне виконання та отримання коштів. Невиконання істотних умов договору є підставою для розірвання договору на вимогу однієї зі сторін в судовому порядку.
Наполягав на тому, що право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Договорами про добровільне відшкодування моральної шкоди повною мірою не охоплюється відшкодування моральної шкоди, про заподіяння якої йдеться у позовній заяві, на момент укладення договорів позивачу не було встановлено втрати працездатності у відсотках, договори укладені 24 квітня 2025року, а стійку втрату працездатності позивачу встановлено 25 червня 2025року. Позивач вважав, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.
Стверджував, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, нормальні життєві зв`язки, змусило лікуватися, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025року позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130 000,00грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди виходив з того, що відповідачем виконані умови укладених договорів, позивач отримав грошові кошти в сумі, яка залишилась до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а саме 03 липня 2025року на рахунок позивача були зараховані кошти в сумі по 5 000,00грн за кожним договором, а тому відсутні підстави для розірвання вказаних договорів на підставі статті 651 ЦК України.
Задовольняючи частково позов в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на тяжкість наслідків, що настали у здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, ступінь втрати позивачем професійної працездатності – 65%, постійний характер страждань, період роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до встановлення третьої групи інвалідності, та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000,00грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
17 вересня 2025року Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025року.
В апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, в повному обсязі. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у недоведеності обставин, на які посилався позивач, порушенні судом норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що моральна шкода вже відшкодована позивачу та законодавством не передбачено право на повторне відшкодування моральної школи, 24 квітня 2025року між позивачем та відповідачем були укладені два нотаріально посвідчених договори про добровільне відшкодування моральної шкоди, які відповідачем виконані в повному обсязі 03 липня 2025року та якими було обумовлено, що моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача у зв`язку з роботою в шкідливих умовах, а також моральна шкода, завдана внаслідок нещасного випадку на виробництві, вважається відшкодованою позивачу в повному обсязі.
Зазначав, що при укладенні договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди були враховані всі фактичні обставини, в тому числі діагнози професійного захворювання та нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, вказані в договорах діагнози та причини втрати позивачем працездатності є аналогічними там, на які посилався позивач, звертаючись до суду з даним позовом.
Наполягав на тому, що акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2025року, акт проведення розслідування нещасного випадку від 30 вересня 2014року та акт про нещасний випадок від 30 вересня 2014року позивачем до позовної заяви не долучено. Вимоги законодавства з охорони та безпеки праці відповідач виконує, розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди вважає необґрунтованим та завищеним.
Крім того, наполягав на тому, що неправомірним є стягнення моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
27 жовтня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1600год 16 грудня 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1  /а.с.19-21/ та актом за формою П-4  ОСОБА_1 має трудовий стаж 32 роки 06 місяців 19 днів, з яких 21 рік 03 місяці 20 днів в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у структурних підрозділах АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».
28 грудня 2023року ОСОБА_1 був звільнений відповідачем з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України.
Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30 вересня 2014року, затвердженим головою Правління ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» /а.с.24-25/ та Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 вересня 2014року, затвердженим головою Правління ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» /а.с.22-23/, 29 вересня 2014року з ОСОБА_1  стався нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом, по закінченню зміни, слідуючи пішки до ВПС-2  ОСОБА_1  зробив крок вперед, його ліва нога підвернулась та він впав на коліна, спершись на руки, зі скаргами на гострий біль у гомілковостопному суглобі  ОСОБА_1  був доставлений для надання медичної допомоги до лікарні. Основна причина нещасного випадку — психофізіологічна: особиста необережність потерпілого, невиконання вимог статті 14 Закону України “Про охорону праці”. Позивачу було встановлено діагноз: косий перелом зовнішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу, пошкодження гомілковостопного суглобу.
24 квітня 2025року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 було укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., зареєстрований в реєстрі за №441 (далі – Договір № 441), відповідно до умов якого ОСОБА_1 відшкодовується моральна шкода, яка завдана внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався з ним 29 вересня 2014року о 13.40год на відокремленій ділянці шахти №9/10 шахти №14/15, південного вироблення навколоствольного двору ПК 42, що підтверджується Актом №26/4 за формою Н-1 від 30 вересня 2014року /а.с.51-52/.
Відповідно до пункту 1 вказаного Договору, ОСОБА_2 моральну шкоду внаслідок нещасного випадку на виробництві за час роботи в АТ «Марганецький ГЗК», оцінює в розмірі 6 493,51грн.
Згідно з пунктом 4 Договору №441, АТ «Марганецький ГЗК» в строк до 02 травня 2025року сплачує ОСОБА_1 в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 5 відсотків, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме: 5 000,00грн шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». 
У пункті 5 означеного Договору зазначено, що при виконанні АТ «Марганецький ГЗК» усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода внаслідок нещасного випадку на виробництві колишнього працівника ОСОБА_1 вважається відшкодованою йому у повному обсязі. 
Крім того, 24 квітня 2025року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 було укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., зареєстрований в реєстрі за № 440 (далі – Договір №440), відповідно до умов якого ОСОБА_1 відшкодовується моральна шкода, яка завдана втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, за основним діагнозом: радикулопатія попереково-крижова і шийна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта та фоні грижі диску, протрузії дисків, часто рецидивуючий перебіг, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічний пиловий бронхіт першої стадії, пневмофіброз, легенева недостатність першого ступеня; хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікцією ОСОБА_3 та Н.І. Пономарьової. Захворювання професійні, отримані під час роботи у шкідливих умовах в АТ «Марганецький ГЗК» /а.с.11-12/.
Відповідно до пункту 1 Договору №440, ОСОБА_2 моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах в АТ «Марганецький ГЗК», оцінює в розмірі 6 493,51грн.
Згідно з пунктом 4 цього Договору, АТ «Марганецький ГЗК» в строк до 02 травня 2025року сплачує ОСОБА_1 в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 5 відсотків, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме: 5 000,00грн шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». 
У пункті 5 Договору №440 зазначено, що при виконанні АТ «Марганецький ГЗК» усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань колишнього працівника ОСОБА_1 , внаслідок роботи у шкідливих умовах в АТ «Марганецький ГЗК» вважається відшкодованою йому у повному обсязі. 
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07 травня 2025 року, затвердженим т.в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у позивача встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова і шийна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта та фоні грижі диску, протрузії дисків, часто рецидивуючий перебіг, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічний пиловий бронхіт першої стадії, пневмофіброз, легенева недостатність першого ступеня; хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікцією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.26-27/.
Причини виникнення професійного захворювання: хімічні речовини, в тому числі аерозолі переважно фіброгенної дії: концентрація в повітрі робочої зони перевищувала нормативні значення в 2,34 рази по вмісту пилу (4,67 мг/м? при нормативному значенні 2,0 мг/м?), в 1,19 рази по вмісту оксиду марганцю (0,357 мг/м? при нормативному значенні 0,3 мг/м?); важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну складала 40,5 кг при допустимому значенні до 30 кг, робоча поза – незручна – 82% при допустимому значенні до 25%; шум: еквівалентний рівень шуму на 7 дБА перевищував нормативні параметри вимог ДСН 3.3.6.037-99 і складав 87 дБА при нормативному значенні 80дБА. 
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1093/В від 25 червня 2025року, складеного Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня №16» Криворізької міської ради,  позивачу встановлено 60% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням (35% - радикулопатія, 10% - пиловий бронхіт, 15% - нейросенсорна приглухуватість) безстроково, 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву та ІІІ групу інвалідності безстроково /а.с.9-10/.
Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок хронічного професійного захворювання, підтверджуються випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04 березня 2025року /а.с.7-8/, медичним висновком лікарсько-експертної комісії закладу охорони здоров`я, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань, про наявність хронічного професійного захворювання від 09 квітня 2025року /а.с. 13-14/, випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 09 квітня 2025року /а.с. 29-30/, які засвідчують скарги позивача на болі в попереково-крижовому відділі хребта, біль і обмеження руху в плечових, ліктьових і колінних суглобах, судоми в литкових м`язах, утруднену ходу, болі і оніміння рук, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, головний біль, запаморочення, зниження слуху. 
03 липня 2025року АТ «Марганецький ГЗК» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти у розмірі по 5 000,00грн за кожним вищезазначеним договором про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, а також сплатило податок з доходів фізичних осіб у розмірі по 1 168,83грн за кожним договором та військовий збір у розмірі по 324,68грн за кожним договором, що підтверджується платіжними інструкціями №60995, №60996, №60997, №60998, №60999, № 61000 від 03 липня 2025року /а.с. 48-50, 53-55/. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції виснував, що частково доведено спричинення позивачу моральної шкоди та визначив розмір відшкодування 130000,00грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що підстави для розірвання договорів відсутні, оскільки відповідач виконав умови укладених договорів.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення лише частково та висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Процесуальним законом чітко визначені повноваження апеляційного суду щодо скасування, зміни та ухвалення нового рішення по суті спору. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов`язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.
Апеляційний суд має перевірити й оцінити правильність встановлення обставин судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення. 
Основним доводом апеляційної скарги АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» є те, що моральна шкода вже відшкодована позивачу на підставі укладених між позивачем та відповідачем нотаріально посвідчених договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, які Товариством виконані в повному обсязі. 
Оскільки АТ «Марганецький ГЗК» у своїй апеляційній скарзі як на підставу своїх доводів посилається на укладені з позивачем договори про добровільне відшкодування моральної шкоди, які позивач у позовній заяві просив суд розірвати, апеляційний суд зобов`язаний перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди. 
Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша та четверта статті 202 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України)). 
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Водночас, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.
У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України унормовано, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
При цьому, трудовим законодавством не визначено істотних умов для договору роботодавця з працівником про відшкодування моральної шкоди та не визначено підстав для розірвання такого договору, а тому застосуванню підлягають загальні положення про договори, визначені розділом ІІ Цивільного кодексу України, та не виключається розірвання такого договору внаслідок, зокрема, його істотного порушення стороною.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.  Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У цій справі вирішального значення набуває та обставина чи допущено відповідачем істотне порушення договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди та чи отримав позивач очікуване при укладенні договору.
В укладених 24 квітня 2025року між позивачем та відповідачем договорах про добровільне відшкодування моральної шкоди істотними умовами сторони визначили суму відшкодування (5 000,00грн, що залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору), яка підлягає сплаті в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди шляхом її перерахування на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», а також строк (до 02 травня 2025року), до якого Товариством таке відшкодування має бути сплачено ОСОБА_1 .
Однак, в обумовлений договорами строк, тобто до 02 травня 2025року, АТ «Марганецький ГЗК» так і не сплатило на користь ОСОБА_1 обумовлені договорами суми грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Не сплатило Товариство обумовлену договорами суму грошового відшкодування і до моменту звернення позивача 27 червня 2025року до суду з даним позовом.
Тобто, АТ «Марганецький ГЗК» було істотно порушено умови пункту 4 договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, посвідчених приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., та не сплачено грошове відшкодування моральної шкоди в обумовлений договорами строк. 
У зв`язку з істотним порушенням Товариством умов Договорів №440 та №441, ОСОБА_1 у визначений договорами строк не отримав грошових коштів, на які він правомірно розраховував, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами про розірвання вищезазначених договорів на підставі статті 651 ЦК України у зв`язку з істотним порушенням умов договору іншою стороною.
Колегія суддів зазначає, що укладаючи договори про добровільне відшкодування моральної шкоди та погоджуючись отримати грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00грн (що залишилась після утримання податків та зборів) за кожним договором, одна з сторін правомірно очікувала від другої сторони належного виконання договору саме у строк до 02 травня 2025року. 
Той факт, що відповідач виплатив позивачу обумовлені договорами грошові кошти у загальному розмірі 10 000,00грн 03 липня 2025року, висновків колегії суддів про істотне порушення відповідачем умов договорів не спростовують, оскільки договорами про добровільне відшкодування моральної шкоди був чітко встановлений строк виплати грошового відшкодування моральної шкоди, а саме до 02 травня 2025року.
Більш того, обумовлені договорами суми відшкодувань відповідач виплатив позивачу вже після звернення позивача до суду з даним позовом та пред`явлення вимог про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року.
Різниця у два місяці між датою, до якої Товариство мало виконати свої зобов`язання за договорами, та датою фактичної виплати відшкодування, є істотною. Звернення позивача до суду з вимогами про розірвання договорів у зв`язку з їх істотним порушенням свідчить про те, що він не отримав те, на що мав право розраховувати від укладеного договору, а саме отримання сум відшкодування в меншому розмірі однак в короткий строк без необхідності звернення до суду за захистом свого права. 
Одночасно не виконання Товариством взятих за договорами зобов`язань в строк який було обумовлено та фактична відмова виконати умови договорів зумовили необхідність позивача звертатися до суду за захистом порушеного права – що нівелювало досягнуті домовленості за договорами.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, поза увагою суду залишилось те, що Товариство не виконало умови договорів у передбачений договорами строк та на момент звернення позивача до суду з позовом про розірвання цих договорів. 
Місцевий суд не врахував, що відповідачем було істотно порушено умови договорів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди не навів детального пояснення своїх міркувань, не розгляну аргументів позивача щодо істотності порушення відповідачем умов договорів та не пояснив причин такого процесуального підходу.
Тож, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та розірвати договори про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, посвідчені приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., зареєстровані в реєстрі за №440 та №441, оскільки позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2025року, акту проведення розслідування нещасного випадку від 30 вересня 2014року та акту про нещасний випадок від 30 вересня 2014року є безпідставними, оскільки такі докази позивачем були додані до позовної заяви. 
Факт причинно-наслідкового зв`язку із настанням хвороби, що пов`язана із виробництвом, позивачем було доведено наявними в матеріалах справи доказами, які не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач втратив 65% своєї професійної працездатності та йому встановлено третю групу інвалідності, що свідчить про постійний характер страждань позивача, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт втрати ОСОБА_1 65% працездатності (60% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву), врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 130 000,00грн. 
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, виваженості і справедливості, суд апеляційної інстанції не бере до уваги.
Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007року).
Таким чином, апеляційний суд погоджується з розміром моральної шкоди в розмірі 130 000,00грн, присудженої судом першої інстанції, враховуючи доводи позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, відсутності покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який відчуває постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках. 
Крім того, враховано ступінь втрати позивачем професійної працездатності – 65 %, третю групу інвалідності, та встановлені судом обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.
Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував складне фінансове становище підприємства, перебування підприємства у простої. Заразом, суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені факти в повній мірі не звільняють відповідача від відшкодування позивачу моральної шкоди.
У зв`язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Щодо оподаткування моральної шкоди у даній справі, апеляційний суд зазначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю: 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто не ототожнюється відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.
Податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.
Таким чином, оскільки в даній справі ухвалюється рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, то стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.
Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. (пункти 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, не виконав вимоги закону про законність рішення суду та обґрунтованість рішення суду та саме порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції частково скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди.
В решті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які складаються із судового збору, апеляційний суд виходить з наступного.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про задоволення позовних вимог в частині розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди, з відповідача АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 1 937,92грн (за дві позовні вимоги немайнового характеру з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у зв`язку зі зверненням до суду з позовом в електронній формі).
Крім того, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1 211,20грн, оскільки судом першої інстанції в цій частині порушено норми процесуального права та помилково визначено розмір стягнутого з відповідача на користь держави судового збору у мінімальному розмірі, встановленому частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру про стягнення моральної шкоди задоволені частково на суму 130 000,00грн, оскільки позивач на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 300,00грн.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат, а в решті підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в частині розірвання договорів про добровільне відшкодування моральної шкоди — задовольнити.
Розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, укладений між Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., зареєстрований в реєстрі за № 440.
Розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди від 24 квітня 2025року, укладений між Акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г., зареєстрований в реєстрі за № 441.
В іншій частині рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025року – залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 937,92грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 300,00грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 грудня 2025року.

Судді: