Справа № 638/12384/25
Провадження № 2/638/1866/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді   Цвірюка Д.В., 
за участю секретаря  Рудської В.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить з урахуванням уточнень стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №7008150225 від 07.02.2025 року у розмірі 42 670,00 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання грошових коштів у позику №7008150225. За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 17 000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , а позичальник - повернути її у погоджений строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Договором передбачено строк його дії 360 днів, дату надання кредиту: 07.02.2025 року або наступний за ним календарний день; тип процентної ставки - фіксована; стандартну процентну ставку, що становить 1,0% в день та застосовується у межах строку кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн. Однак, відповідач умови договору не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 42 670 грн, з яких 17 000,00 грн - за тілом кредиту, 23 120,00 грн - за процентами з розрахунку: 17 000,00*1,0%*136 днів, а також 2550,00 грн - комісія.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ОСОБА_1 кредитний договір від 07.02.2025 року з ТОВ «Іннова Фінанс» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував, при цьому позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Позивачем до позовної заяви не додано доказів, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомагає встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору, не надано докази того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані, які співпадають з її ідентифікаційними даними. Крім того, позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду жодних технічних доказів. Крім того, вказує на відсутність будь-яких доказів, що підтверджують перерахування коштів відповідачу від ТОВ «Іннова Фінанс» за кредитним договором № 7008150225 від 07.02.2025 року, отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Вказує, що надані позивачем розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів позивач не надав до суду. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, згідно якої доводи представника відповідача вважає безпідставними з огляду на наступне. Так, зазначає, що ОСОБА_1 під час укладення договору про надання грошових коштів у позику №7008150225 від 07.02.2025 р. пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України. Під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, зокрема отримано інформацію відносно прізвища, ім`я та по батькові, зареєстрованої адреси місця проживання, а саме: ОСОБА_1 . При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачем було використано фінансовий номер телефону: НОМЕР_2 . Саме на цей номер телефону був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор (8767), яким був підписаний договір про надання грошових коштів у позику. При цьому договір про надання грошових коштів у позику № 7008150225 від 07.02.2025 р. укладений у повній відповідності з чинним законодавством, зокрема зі ст. 207 Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію». 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 04.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 14.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» інформацію щодо належності платіжної карти № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , а також підтвердження зарахування в період з 07.02.2025 року по 10.02.2025 рік на платіжну карту № НОМЕР_1 банком-емітентом якої є АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», коштів у сумі 17 000 гривень від ТОВ «Іннова Фінанс», ЄДРПОУ 44127243.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 07 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику №7008150225, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8767.
Згідно п.п. 2.1.-2.5 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч через месенджери).
На умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір) складає: 17 000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів.
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні(в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору.
Додаток №1 до договору (графік платежів) також підписано ОСОБА_1 07 лютого 2025 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8767.
Згідно п. 2.6.1 договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,0% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_4 .
Такий же номер картки вказаний в анкеті клієнта ОСОБА_1 . Також анкета містить дані щодо його ПІБ, адреси реєстрації та проживання, РНОКПП, паспортні дані, дату народження, електронну адресу, суму і дату отримання кредиту, фінансовий номер телефону.
Крім того, 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 5404 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому викладені аналогічні умови кредитування.
На підтвердження направлення ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_2 , вказаний в анкеті клієнта, одноразового ідентифікатору 8767 для підписання договору ТОВ «Іннова Фінанс» надано скриншот з ІКС товариства.
Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20126-1354-187855229, дата операції 07.02.2025 року о 10:46, сума переказу 17 000,00 грн, платник ТОВ «Іннова Фінанс», надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», банк отримувача МТБ Банк, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс», поповнення картки НОМЕР_1 , ІД операції 1554455535.
У позовній заяві товариством наведений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.06.2025 року, а саме: 17 000,00 грн - за тілом кредиту, 23 120,00 грн - за процентами з розрахунку: 17 000,00*1,0%*136 дні, а також 2550,00 грн - комісія.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору № 7008150225, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Іннова Фінанс», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Факт використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора 8767 для підписання договору підтверджується скриншотом з інформаційно-комунікаційної системи позивача, з якого вбачається направлення на номер телефону відповідача НОМЕР_2 , що вказаний в анкеті клієнта, зазначеного унікального одноразового ідентифікатора.
Отже, позивачем доведено факт укладення 07 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику № 7008150225 в електронній формі.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Як вбачається із квитанції до платіжної інструкції №20126-1354-187855229 від 07.02.2025 року, на яку посилався позивач як на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача, 07.02.2025 року ТОВ ФК «Контрактовий дім», за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс», здійснив переказ грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , ІД операції 1554455535.
Зазначені реквізити банківської карти (№ НОМЕР_1 ) та номер телефону ( НОМЕР_2 ) вказані в анкеті клієнта ОСОБА_1 та співпадають із банківськими реквізитами картки, вказаними у договорі № 7008150225 від 07 лютого 2025 року.
Крім того, з наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів інформації з АТ «ПУМБ» вбачається, що в Банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_5 до рахунку НОМЕР_6 у гривні. В результаті аналізу операцій, здійснених по карті НОМЕР_5 за період з 07.02.2025 року по 10.02.2025 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 17 000,00 гривень через сервіс іншого банку.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази виконання позивачем умов договору про надання коштів у позику.
При цьому, відсутність виписки з рахунку ОСОБА_1 пов`язана з тим, що позивач ТОВ «Іннова Фінанс» не є банківською установою та не відкриває рахунки позичальникам, а лише переказує кошти на вже наявні банківські рахунки, тож не має доступу до даних про рух коштів по рахунку. З огляду на наявність доказів переказу відповідачу кредитних коштів відсутність виписки не свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Доказів повернення ОСОБА_1 вказаних коштів матеріали справи не містять.
Щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено 07 лютого 2025 року строком на 360 днів, до 02 лютого 2026 року. При цьому, позивач звернувся до суду з позовом 30 червня 2025 року, тобто достроково.
Відповідно до п. 6.4 договору від 07.02.2025 року у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним Договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в Особистий кабінет Позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу Позичальника, зазначену в Договорі (або окремо надану Позичальником Товариству) та/або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону Позичальника зазначений в Договорі або в його Особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в Месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб передбачений цим пунктом Договору на додаткові контактні дані Позичальника, вказані в цьому Договорі (або окремо повідомлені Позичальником або зазначені ним в Особистому кабінеті). Моментом отримання Позичальником повідомлення є момент отримання Товариством електронного підтвердження про таке направлення.
В даному випадку Позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів (в тому числі і всіх платежів передбачених даним Договором) протягом 30 календарних днів, з дня отримання від Товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов цього Договору, така вимога Товариства втрачає чинність. При цьому, в даному випадку вважається, що Позичальник усунув порушення умов Договору, якщо на 31-й день, з дня отримання від Товариства вищезазначеної вимоги (повідомлення), у Позичальника буде відсутня будь-яка прострочена заборгованість за Договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги (повідомлення). В іншому разі, вимога залишається дійсною, а Позичальник зобов`язаний не пізніше 30-го дня, з дня одержання вимоги (повідомлення), повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені Договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору між сторонами підписано графік платежів, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом у розмірі по 3570,00 грн з лютого 2025 року по липень 2025 року, у розмірі 3371,10 у серпні 2025 року та у розмірі 3105,90 грн з вересня 2025 року по січень 2026 року, а сплатити тіло кредиту зобов`язаний 02 лютого 2026 року в розмірі 17 000,00 грн.
Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги заявлені про повернення всієї суми заборгованості за тілом кредиту (17 000,00 грн), строк сплати якого встановлений 02.02.2026 року, і станом на час звернення до суду ще не закінчився. При цьому матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вимог п. 6.4. договору та направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.
З урахуванням встановлених обставин, без виконання вимог п. 6.4 договору та у відповідності до ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 17 000,00 грн, строк сплати якого станом на час звернення до суду не настав, є передчасними та задоволенню не підлягають, що в наступному не позбавляє позивача права звернутися з іншим позовом з такими вимогами після закінчення строку, на який надано кредит.
Що стосується поточної заборгованості за відсотками за користування грошовими коштами, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Матеріалами справи встановлено, що договір про надання грошових коштів у позику № 7008150225 від 07 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 містить узгоджені ними положення щодо встановлення розміру, порядку нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,0 відсотка на день (п. 2.6.1).
Як зазначено у позовній заяві, ТОВ «Іннова Фінанс» нараховано ОСОБА_1 заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом протягом 136 днів з 07.02.2025 року по 22.06.2025 року у розмірі 23 120,00 грн за процентною ставкою 1,0% на день.
Платежів на погашення заборгованості відповідач не здійснював, доказів протилежного матеріали справи не містять.
При цьому суд зазначає, що розмір процентної ставки, встановленої позивачем не суперечить ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Отже, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 до стягнення підлягає заборгованості за процентами у заявленому позивачем розмірі, а саме 23 120,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у сумі 2550,00 грн. суд зазначає наступне.
Основні засади цивільного законодавства визначені устатті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ«Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановленістаттею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року у справі №204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит № 7008150225 від 07.02.2025 року встановлено зобов`язання сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 2550,00 грн.
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 2550,00 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача ТОВ «Іннова Фінанс».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи
Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. 
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133-141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за процентами за користування кредитом за договором надання грошових коштів у позику №7008150225 від 07 лютого 2025 року у розмірі 23 120 (двадцять три тисячі сто двадцять) гривень 00 копійок.
В іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» судовий збір у розмірі 1312 гривень 50 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», м.Київ, вул.Болсуновська, буд.8, код ЄДРПОУ 44127243;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя:         Д.В.Цвірюк