ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32839/21 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністоративного суду від 08 квітня 2025 року, суддя Борзаниця С.В., за заявою адвоката Григоренка Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання надати відповідь на звернення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання надати відповідь на звернення.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду, справу було передано до Луганського окружного адмміністративного суду.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Разом з тим, 31.03.2025 від адвоката Григоренка А.О. надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у задовленні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За приписами частини третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статі 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом першої інстанції встановлено, що інтереси позивача в даній справі представляв адвокат Бондар Володимир Васильович відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.06.2021 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги.
Як на підставу для стягнення витрат на правничу допомогу надано: додаток № 1 від 07.06.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0706/21 від 07.06.2021, додаткову угоду № 2 від 07.06.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0706/21 від 07.06.2021 про відстрочку платежів за надану правову (правничу) допомогу та незастосування штрафних санкцій за прострочку платежів, акт № 29/10/21-2 про прийняття-передачу наданої правової (правничої) допомоги від 29.10.2021.
В пункті 3 додаткової угоди № 2 від 07.06.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0706/21 від 07.06.2021 зазначено, що кінцевий строк оплати за надану правову (правничу) допомогу загальною вартістю згідно з підписаними сторонами Актами виконаних робіт та надання послуг, відтерміновується і має бути сплачений на протязі одного року після набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі.
Окрім того, в матеріалах справи наявна заява адвоката Бондара Володимира Васильовича від 26.12.2021 про припинення його повноважень як представника позивача у зв`язку з розірванням договору про надання правової (правничої) допомоги № 0706/21 від 07.06.2021.
Як зазначив суд першої інстанції, станом на дату прийняття рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу доказів фактичної оплати позивачем таких витрат зазначеному адвокату суду не надано.
09.02.2025 між адвокатом Григоренком Андрієм Олександровичем та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги № 09-02/25 від 09.02.2025.
Як на підставу для стягнення витрат на правничу допомогу надано: додаток № 1 до договору № 09-02/25 про надання правничої допомоги від 09.02.2025, акт № 1 від 29.03.2025 прийняття-передачу правничої до договору № 09-02/25 про надання правничої допомоги від 09.02.2025 та додатку № 1 від 09.02.2025, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат.
В пункті 2 додатку № 1 до договору № 09-02/25 від 09.02.2025 та в пункті 4 акту № 1 від 29.03.2025 прийняття-передачу правничої до договору № 09-02/25 зазначено, що гонорар за надання правничої допомоги сплачується протягом тридцяти банківських днів з дня набрання рішенням у справі законної сили.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення судового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів сплати ним коштів за надану правничу допомогу.
Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.
Так, відповідно до п.3 додаткової угоди №2 від 07 червня 2021 року кінцевий строк оплати за надану правову (правничу) допомогу вартістю згідно з підписаними сторонами актами виконаних робіт та наданих послуг, відтерміновується і має бути сплачений на протязі 1 року після набрання законної сили остаточним судовим рішення по справі Клієнта.
З листа адвокатського об`єднання від 20 грудня 2021 року Володимир Бондар і партнери убачається, що було розірвано договір про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року, від 23 липня 2021 року та всі додаткові договори з 20 грудня 2021 року з тих підстав, що позивач порушив їх умови.
Також у листі виставлена перед позивачем вимога про сплату адвокатському об`єднанню гонорару за фактично надану правничу допомогук відповідно до актів приймання-передачі.
За змістом акту-приймання-передачі надані від 29 жовтня 2021 року послуги з правничої допомоги складаються з; консультації 500 грн; підготовка клопотання 2700 грн; аналіз судової практики 950 грн; підготовка позовної заяви до суду 3600 грн, а всього 7750 грн.
Та обставина, що вказаний у акті прийняття-передачі наданих послуг перелік юридичних послуг наведений без зазначення затраченого часу на виконання таких робіт також не є обставиною, яка вказує про безпідставність стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінювався в залежності від витраченого адвокатом часу.
Подібний висновок вже був викладений у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені в акті приймання-передачі документи мають посилання на те, що вони розроблені Адвокатським об`єднанням.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що витрати, понесені на професійну правничу допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
Отже, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн відповідно до акта приймання-передачі.
Будь-яких заперечень щодо розміру витрат відповідач до суду не подавав.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
До того ж, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі № 640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».
Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі №160/15983/20, від 28 липня 2022 року у справі №640/18791/20, від 21 березня 2025 року у справі № 520/1405/22.
Згідно до ч. 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, не підлягають включенню до витрат, пов`язаних з розглядом справи, й витрати з підготовки заяв про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки за позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22, заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання, а є механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне відмовити скаржнику в задоволенні апеляційній скарзі в цій частині.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового судового рішення суду першої інстанції та ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.
Решту вимог апеляційної скарги залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення скасувати.
Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ 37393735) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.