ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/11325/25
Провадження № 22-ц/820/41/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретар: Шевчук Ю.Г.,
за участю представника апелянта адвоката Морозова В.Ю., позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Хмелівської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позовна заява обґрунтована тим, що донька позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 16 серпня 2013 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.11.2016 року. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.08.2016 року з відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2016 року і до повноліття доньки. Виконавчий лист, перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
З часу розірвання шлюбу між батьками дитини, неповнолітня ОСОБА_5 постійно проживала разом з мамою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , померла. Відповідач, будучи обізнаним, що ОСОБА_5 залишилась без опіки та матеріальної підтримки матері та перебуває на утриманні позивачки, свідомо вчиняв активні дії щодо позбавлення ОСОБА_7 аліментів. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2025 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №51957028 з померлої ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 15.04.2025 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 51957028 на позивачку.
У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду зі сплати аліментів, станом на 28 лютого 2025 року утворилася заборгованість в 41837,71 грн. 
З врахуванням викладеного, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2026 року по березень 2025 року на неповнолітню доньку ОСОБА_8 в розмірі 365 166, 23 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 44925,71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції врахував наданий державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 44925,71 грн., а тому внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину він допустив прострочення у розмірі 44925,71 грн., що становить 100 % розміру суми заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню за період з липня 2016 року по березень 2025 року. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вина апелянта в утворенні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів, але від сплати аліментів він не ухилявся, сплачував аліменти на утримання дитини, та заборгованості не має. Суд першої інстанції, визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, не врахував відповідні правові висновки Верховного Суду у подібних справах і неправильно застосував частину першу статті 196 СК України, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Просив застосувати строки позовної давності для стягнення пені за несплату аліментів, зазначив, що можливо вимагати пеню лише за той період прострочення, який припадає на останній рік перед поданням позову, навіть якщо заборгованість існує довше. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Морозов В.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Хмелівська О.В. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 16.08.2013 року (а.с.13).
Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно 16.08.2024 року (а.с.14). 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.08.2016 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2016 року і до повноліття дитини (а.с. 16).
Вказане судове рішення пред`явлено ОСОБА_3 для примусового виконання до Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області (виконавче провадження № 51957028) (а.с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 виданого повторно 16.08.2024 року. Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №216 від 27.02.2025 року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено опікуном останньої, бабу ОСОБА_1 . 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2025 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №51957028 за виконавчим листом від 12.08.2016 року з померлої ОСОБА_3 на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 91).
Згідно з розрахунку заборгованості від 17.04.2025 року, складеного старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому за період із липня 2016 року по березень 2025 року, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 44925,71 грн. (а.с.94- 96). 
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У частині першій статті 196 СК визначено максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина друга статті 196 СК).
Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.
Тлумачення частини другої статті 196 СК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, атому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів.
Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 02 квітня 2025 року у справі 725/4115/21 (провадження № 61-7782св24), від 18 квітня2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) та інші. 
Розрахунок пені, наданий позивачкою, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що сплачував аліменти на утримання доньки і у нього відсутня заборгованість.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів та їх доводів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на доньку, що становить 100 % розміру суми заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню за період з липня 2016 року по березень 2025 року (стаття 196 СК України).
Твердження апелянта щодо застосування строку позовної давності до правовідносин які виникли між сторонами є безпідставними та підлягають відхиленню.
За частиною першою статті 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
Згідно ч. 3 ст. 139 СК України до вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір`ю дитини.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 лютого 2026 року

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк