ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/735/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) – адвоката Бернацької О.В., відповідача – адвоката Самофала В.І., третьої особи - не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу №925/735/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Смілянської міської ради про стягнення 7540957 грн. 52 коп.,
ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 року позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», через систему «Електронний суд», звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс» (далі – відповідач) про стягнення, на підставі договору постачання природного газу №6332-ТКЕ(23)-36 від 21.11.2023 року, 7540957 грн. 52 коп. боргу та відшкодування судових витрат.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого позивачем у період листопада 2023 року – березня 2024 року природного газу на умовах договору природного газу №6332-ТКЕ(23)-36 від 21.11.2023 року.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.06.2025 року відкрито провадження у справі № 925/735/25 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.08.2025 року.
Відповідач в особі представника подав, через систему «Електронний суд», 07.08.2025 року клопотання (вх. № 11646/25, а.с.52-53), в якому просив залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Смілянську міську раду.
Представник позивача подав, через систему «Електронний суд», 20.08.2025 року заперечення на клопотання відповідача (вх. № 12111/25, а.с.68-70).
У зв`язку із припиненням повноважень судді Довганя К.І. згідно п.2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду був призначений автоматичний розподіл цієї справи і відповідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 року, справу № 925/735/25 передано у провадження судді Грачова В.М.
Ухвалами суду від 04.09.2025, 22.09.2025 року прийнято справу №925/735/25 до провадження суддею Грачовим В.М., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, яке в подальшому відкладено на 22.10.2025 року, забезпечено участь в підготовчому засіданні для представника позивача – адвоката Бернацької О.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням.
Відповідач в особі представника подав, через систему «Електронний суд», 21.10.2025 року відзив на позовну заяву (вх. № 15465/25, а.с.92-94) за змістом якого заперечив обґрунтованість позовних вимог, вказав, що заборгованість виникла виключно через економічно невигідні тарифи, що затверджені виконавчим комітетом Смілянської міської ради та відсутністю з боку держави компенсації відповідної різниці між фактично застосовними та економічно обґрунтованими тарифами.
Ухвалою суду 22.10.2025 року задоволено клопотання відповідача про за № 11646/25, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Смілянську міську раду, підготовче засідання відкладено на 18.11.2025 року. 
Представник позивача подав, через систему «Електронний суд», 23.10.2025 року заяву, відповідь на відзив (вх. № 15602/25, а.с. 134,166-173), в яких повідомив про виконання вимог ухвали суду від 22.10.2025 року та заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, вказав про відсутність погодженого сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, що надавало б право відповідачу погасити (врегулювати) заборгованість за рахунок держави, що вказує про обґрунтованість позову, який просив задовольнити повністю.
Представник третьої особи подав, через систему «Електронний суд», 05.11.2025 року письмові пояснення (вх. № 16404/25, а.с. 176-177) за змістом яких зауважив, що питання відшкодування різниці в тарифах є виключним обов`язком держави, реалізація яких здійснюється через відповідні механізми субвенції та взаєморозрахунки в порядку визначеному КМУ, а не за рахунок місцевого бюджету, просив врахувати надані пояснення, розгляд справи проводити за відсутності їх представника.
Ухвалами суду від 18.11.2025, 10.12.2025 року підготовче провадження у справі №925/735/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, який в подальшому відкладено на 13.01.2026 року; забезпечено участь в судовому засіданні для представника позивача – адвоката Бернацької О.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням.
В судове засідання 13.01.2026 року третя особа, явку свого представника не забезпечила, представник у поясненні за вх. №16404/25 просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника.
Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 13.01.2026 року представник позивача позов з підстав і розмірі, викладених у позовній заяві підтримав і просив задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 13.01.2026 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.
21.11.2023 року між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником, та відповідачем – Тоівариством з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс», як споживачем, укладено договір постачання природного газу №6332-ТКЕ(23)-36 (далі – Договір, а.с. 7-14) п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп.1 п.4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Сторони погодили усі істотні умови даного Договору, зокрема, домовилися про таке:
п. 1.2. – природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу;
п. 1.3. – за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України;
п. 2.1. – постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року у кількості 1229,307 тис.куб.метрів, у тому числі за місяцями згідно з таблицею наведеною у пункті 2.1.: грудень 2023 року -313,088 тис.куб.метрів; січень 2024 року -352,220 тис.куб.метрів; лютий 2024 року -299,052 тис.куб.метрів; березень 2024 року -264,947 тис.куб.метрів;
п. 2.2.4. – відповідальність за використання природного газу за цим договором у відповідності до призначення, визначеного п.п.2.2.1. договору п.2 додатку до Положення несе виключно споживач;
п. 3.5.1. – споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, про два примірники актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником споживача, а саме: акт на обсяг І (фіксований), акт на обсягу ІІІ (фіксований) та акт на обсяг ІІ. В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу , які визначаються з урахуванням вимог пп3.5.2. цього договору, їх ціна (визначається відповідно до розділу4 договору) та вартість;
п. 3.5.4. – постачальник протягом 3-х робочих днів з дати отримання актів зобов`язується повернути споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноважених представником постачальника. Після підписання сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за договором вважаються скоригованими;
п. 4.1.1. - ціна обсягів газу, визначених в п. 2.1. договору як обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ – 6183 грн. 33 коп., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, ціна природного газу за 1000 куб. м з ПДВ- 7420 грн., крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124 грн. 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136, 576 грн., крім того ПДВ – 20%- 27,315 грн., всього з ПДВ – 163 грн. 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 7583 грн.89 коп.;
п. 4.1.3. - ціна обсягів газу, визначених в п. 2.1. договору як обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ – 13658 грн. 33 коп., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, ціна природного газу за 1000 куб. м з ПДВ- 16390 грн., крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124 грн. 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136, 576 грн., крім того ПДВ – 20%- 27,315 грн., всього з ПДВ – 163 грн. 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16553 грн.89 коп.;
п. 4.3. - загальна фактична вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування;
п. 5.1. – споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання передачі природний газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період;
п. 5.4. – оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у п. 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі розрахуватися за поставлений природній газ відповідно до п. 5.1. договору. Кошти які надійшли від споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором;
п. 5.6. – звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі;
п. 13.1 – даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками (за наявності), а в частині зобов`язань постачальника щодо передачі природного газу відповідно до п.2.1. договору та діє до 15.04.2024 року включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. 
Договір підписаний електронними підписами представників сторін (а.с.15-16).
До Договору сторонами укладено додаткові угоди, зокрема:
17.01.2024 року Додаткову угоду №1 (а.с. 17) п. 2. якої, зокрема, припинено дію п. 5.2. Розділу 5 «Порядок та умови проведення розрахунків» Договору.
Із актів приймання-передачі природного газу: від 30.11.2023 року на суму 22 грн. 52 коп, від 31.12.2023 року на суму 1539385 грн. 01 коп., від 31.12.2023 року на суму 226771 грн. 54 коп, від 31.01.2024 року на суму 1657219 грн. 50 коп, від 29.02.2024 року на суму 1539620 грн. 11 коп, від 29.02.2024 року на суму 654906 грн 54 коп, від 31.03.2024 року на суму 1304428 грн 60 коп, від 31.03.2024 року на суму 618603 грн 70 коп (а.с. 20-27) вбачається, що позивач за Договором поставив, а відповідач, як споживач, прийняв, погодив та використав за період листопада 2023 року - березня 2024 року природній газ обсягом І та ІІІ на загальну суму 7540957 грн. 52 коп. 
За розрахунком позивача (а.с. 28) відповідач повністю не оплатив отриманий у період листопада 2023 року - березня 2024 року природній газ на суму 7540957 грн. 52 коп., вимога про його стягнення є предметом спору у справі, що розглядається.
У відзиві на позовну заяву та в судових засіданнях представник відповідача заперечив наявність зобов`язань перед позивачем, з урахуванням прийнятих Виконавчим комітетом Смілянської міської ради рішення №382 від 06.10.2023 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, інших споживачів для ТОВ «Смілаенергопромтранс», протоколів засідань територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах у 2021-2025 роках, якими встановлено економічно обґрунтований тариф на постачання теплової енергії для категорії населення - 3060,42 гн/Гал, однак зобов`язано надавати цю послугу по ціні 1798,14 грн/Гкал, гарантовано компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, яка державою не здійснена.
Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із договору постачання природного газу №6332-ТКЕ(23)-36 від 21.11.2023 року, вимоги позивача, заперечення відповідача витікають із прав і обов`язків сторін за цим договором.
За правовою природою ці правовідносини віднесені до договірних зобов`язань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Також перебувають у сфері регулювання Закону України «Про ринок природного газу», Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП України № 2493 від 30.09.2015 (Кодекс ГТС), Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП України № 2494 від 30.09.2015 (Кодекс ГРС), Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП України № 2496 від 30.09.2015 (далі-Правила).
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України “Про ринок природного газу” розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 5 Правил визначено, що діючий постачальник – постачальник природного газу, з яким укладено договір постачання природного газу і який постачає природний газ споживачу; ЕІС-код (Energy Identification Code) – персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його вузла обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи); оператор газотранспортної системи (далі – Оператор ГТС) – суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою.
Постановою НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019 року внесено зміни до Кодексу ГРМ (та до Договору відповідно), згідно з якими з 01.01.2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послуги з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній рік.
Відповідно до п. 1, 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови НКРЕКП від 07.10.2019 року № 2080, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.
Газовим роком у розумінні положень глави 1 розділу І Кодексу ГРМ є період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Із матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено договір постачання природного газу №6332-ТКЕ(23)-36 від 21.11.2023 року, який ними виконувався. Позивач на виконання вищевказаного договору у період листопада 2023 – березня 2024 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 7540957 грн. 52 коп., який відповідач отримав без зауважень, однак, повністю не оплатив.
Наявність і розмір основного боргу в сумі 7540957 грн. 52 коп. позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, а тому підлягає до стягнення в судовому порядку.
Щодо заперечень відповідача проти даного спору з посиланням на Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX суд зазначає наступне. 
03.11.2016 року прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII (надалі – Закон 1730).
29.07.2022 року набув чинності Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII (далі – Закон 1730). Закон 1730 визначає процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Згідно ст. 1 Закону 1730, - взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; - договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону; - до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.
Частиною 1 ст. 4 Закону 1730 визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.
Згідно з абз. 9 ст. 4 Закону 1730, взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Згідно з абз. 13 ст. 4 Закону 1730, обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно п. 5 постанови КМУ від 20.12.2022 №1403 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.
Відповідно підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови КМУ 1403).
Отже, законодавець визначив, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. До переліку заборгованості, як підлягає врегулюванню, додав також заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 01.06.2021 року.
Водночас визначив, що для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.
Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз.9 ст.4 Закону 1730).
Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 №1403 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
Закон 2479 встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
Згідно із ч.4 ст.14 ЦК особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Ця норма надає можливість сторонам договору або законодавцю визначити обставини, за яких особа може бути звільнення від цивільного обов`язку або його виконання. Звільнення від виконання цивільного обов`язку означає повне припинення самого цивільного зобов`язання. Звільнення від виконання обов`язку має місце тоді, коли сам обов`язок зберігається (продовжує існувати), проте його не можна виконати примусово.
Ані договір постачання природного газу, ані Закон 2479 не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021 року, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.04.2024 у справі №925/636/23 та постанові від 07.05.2025 року у справі № 920/481/23.
Враховуючи вищевикладене, особу відповідача, який є виробником теплової енергії в розумінні пп.1 п.4 Положення, отримання ним природного газу у період листопада 2023 -березня 2024 року, можливість проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах у спірний період за рахунок держави, а також неукладення сторонами договору про організацію взаєморозрахунків у спірний період, суд відхиляє твердження відповідача про необґрунтованість позовних вимог. 
Відтак позовну вимогу суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати відповідно до суми предмета позову - сплачений судовий збір у розмірі 90491 грн. 49 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд 
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс», ідентифікаційний код юридичної особи 33931257, місцезнаходження: 20705, Черкаська обл., Черкаський район, м. Сміла, вул. Стуса Василя, буд. 41 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», ідентифікаційний код юридичної особи 42399676, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1 – 7540957 грн. 52 коп. боргу, 90491 грн. 49 коп судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16.01.2026 року.

Суддя В.М. Грачов