ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3203/26 Справа № 215/8360/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дудіков А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м.Кривий Ріг
справа № 215/8360/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єфремова Тетяна Олександрівна, та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Дудіковим А. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року, 

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 04 січня 1996 року по 19 вересня 2002 року працював машиністом бульдозера у гірничому цеху № 1 Тернівського рудоуправління Першотравневого кар`єру ПАТ «ПівнГЗК» у шкідливих умовах праці, а також з 19 вересня 2002 року по 31 січня 2013 року в умовах впливу шкідливих факторів працював машиністом бульдозера у ПрАТ «Північний ГЗК».
02 липня 2025 року висновком ВП «Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л. Шупика» позивачу встановлено два професійні захворювання: - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою другої стадії, з частини акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з синдромом полірадикулонейропатії на шийному (С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні ретроспондилолістезу тіла L3, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових R 1 ст (ПФ першого ступеня) та колінних суглобів R 1 (ПФ другого ступеня); - хронічний бронхіт (пиловий) першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 31 липня 2025 року, професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли через те що, працюючи в кар`єрі гірничозбагачувального комбінату машиністом бульдозера (у кар`єрі), виконував роботи з керування бульдозером під час переміщення і розрівнювання гірничої маси, ґрунту. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації технологічного транспорту в кар`єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також, зазнавав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи з 04 січня 1996 року по 19 вересня 2002 року машиністом бульдозера (у кар`єрі) ПрАТ «ПівнГЗК».
Згідно із витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 125/25/1765/В від 09 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 первинно з 31 липня 2025 року по 01 листопада 2026 року встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, з яких: 55% по вібраційна хвороба; 10% по хронічний (пиловий) бронхіт.
Позивач посилався на те, що у зв`язку з захворюванням змінився образ і якість його життя, через погіршення стану здоров`я він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, вести звичний спосіб життя. У повсякденному житті постійно відчуває підвищену втому, задишку, хрипи під час видиху, має утруднене дихання. Часто виникає відчуття задухи, і на цьому тлі у нього з`явилися панічні атаки. Внаслідок захворювань постійно відчуває болі та дискомфорт, що позбавляє його можливості активно працювати, займатися домашніми справами та улюбленими заняттями. Наявність зазначених негативних проявів свідчить про постійні фізичні страждання, необхідність регулярного лікування та медичного нагляду. Він не може в повній мірі реалізовувати свої життєві звички та бажання, що істотно знижує якість його життя та позбавляє тих життєвих благ, які він мав до моменту виникнення професійного захворювання і втрати працездатності. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінне життя, обмежує коло спілкування, впливає на його психологічне самопочуття. Постійно відчуває душевний дискомфорт, порушення внутрішньої рівноваги, розпач, тривогу, дратівливість, страх. Такі страждання негативно позначаються не лише на його фізичному та психологічному стані, а й на сімейному житті. Він не може приділяти достатньої уваги дружині, дітям та онукам, як це робив раніше. Крім того, через втрату працездатності він втратив можливість матеріально забезпечувати себе та сім`ю на належному рівні, що також викликає моральні страждання. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.
Такий стан позивача не дає йому можливості відчувати повний смак життя, що негативно впливає на його психоемоційний стан. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 520 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. 
Рішенням Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 198 400 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1 984 грн.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, просить збільшити розмір моральної шкоди до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні позивачу для поліпшення стану здоров`я.
Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує стан його здоров`я. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 65 % професійної працездатності та йому встановлено третю групу інвалідності.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимоги позивача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.
Вважає, що з огляду на ступінь втрати працездатності позивача в розмірі 65 %, відсутність в матеріалах справи доказів постійного знаходження позивача на обліку в лікувально-профілактичних закладах та понесення ним витрат на лікування, відсутність висновків психолога щодо наявності моральних страждань, відсутність ознак професійного захворювання у позивача у період його перебування у трудових відносинах з відповідачем, вказана сума є завищеною.
Позивач, набувши право пільговий стаж для подальшого оформлення пенсії згідно визначеної норми пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», все одно продовжив довгий час працювати у шкідливих умовах, вважаємо свідчить про відсутність нанесення позивачу моральної шкоди умовами праці, що існували на підприємстві відповідача. Факт отримання пенсії позивачем спростовує його доводи у позовній заяві щодо можливості отримувати грошові кошти для матеріального забезпечення свої потреб.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач вживає алкоголь, що може фактично суттєво погіршувати стан його здоров`я. Вживання позивачем алкоголю може негативно впливати на перебіг вібраційної хвороби, посилюючи ушкодження нервової та м`язової тканини. Це може проявляється онімінням, поколюванням, м`язовою слабкістю, судомами, порушенням координації та концентрації. Алкоголь може спричиняти спазм судин і погіршує мікроциркуляцію, що підсилює біль і чутливі розлади. У хворих на хронічний бронхіт алкоголь знижує місцевий імунітет, порушує очищення бронхів і підвищує ризик загострень. У сукупності це призводить до погіршення стану здоров`я та зниження працездатності, тому вживання алкоголю таким пацієнтам протипоказане.
Також, посилаючись на численну судову практику інших судів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб із зазначеної суми. Зазначає, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року внесені зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення. З огляду на вказане, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме до спірних правовідносин не застосовано п. «а» п.п 164,2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.
Відзиви на апеляційні скарги не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єфремову Т.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги позивача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, представника ПрАТ «ПівнГЗК» - Рабко Т.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом установлено та убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 04 січня 1996 року по 31 січня 2013 року працював машиністом бульдозера у ПрАТ «Північний ГЗК» (а.с.12-16, 29-36).
У п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2025 року вказано, що згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26 грудня 2023 року №ПС/1/26657-23, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, та відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року № 248, умови праці машиніста бульдозера (в кар`єрі) ГТЦ № 1 ПрАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 відносяться: - по вмісту аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони – до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по рівню вібрації загальної – до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Загальна оцінка – до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі» (а.с.14).
Згідно з п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 31 липня 2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою другої стадії, з частини акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з синдромом полірадикулонейропатії на шийному (С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні ретроспондилолістезу тіла L3, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових R 1 ст (ПФ першого ступеня) та колінних суглобів R 1 (ПФ другого ступеня); - хронічний бронхіт (пиловий) першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня, що також підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії ВП «НПМЦ професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л. Шупика» від 02 липня 2025 року, випискою із медичної карти № 362 (а.с.12-16, 21-24, 25-28).
Відповідно до п.п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2025 року ОСОБА_1 , працюючи в кар`єрі гірничозбагачувального комбінату машиністом бульдозера (у кар`єрі), виконував роботи з керування бульдозером під час переміщення і розрівнювання гірничої маси, ґрунту. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації технологічного транспорту в кар`єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також, зазнавав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи: 04.01.1996 – 19.09.2002 – машиніст бульдозера (у кар`єрі) Прат «ПівнГЗК».
Причиною виникнення хронічного захворювання (отруєння) є вібрація загальна транспортна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 67 дБ при гранично допустимому 65 дБ та еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 4 дБ перевищував допустимий рівень та складав 111 дБ при гранично допустимому 107 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмістом пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму концентрацію в 2,1-2,3 рази і складала 4,2-4,6 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 відповідно до вимог «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 № 1192.
У медичному висновку лікарсько-експертної комісії ВП «НПМЦ професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л. Шупика» від 02 липня 2025 року вказано, що згідно інформаційної довідки про умови праці ОСОБА_1 , машиніста бульдозера ГТЦ № 1 ПрАТ «Центральний ГЗК», підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці від 26 грудня 2023 року №ПС/1/26657-23 стаж роботи в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочих місцях складає 27 років 6 місяців та включає період роботи: - машиністом бульдозера ГТЦ Тернівського РУ, Першотравневого кар`єру ПАТ «Північний ГЗК» 17 років, а саме: 04 січня 1996 року по 31 січня 2013 року; - машиністом бульдозера ГТЦ № 1 ПрАТ «Центральний ГЗК» 10 років 5 місяців, а саме: 29 березня 2013 року по 19 вересня 2023 року. Під час трудової діяльності підпадав під вплив: 1. пилу фіброгенної дії у концентрації 4.2-4.9 мг/м3 при ГДК=2.0 мг/м3, 80.0-96.4 % часу зміни, 3 клас 2 ступеня «шкідливі»; 2. рівнів шуму 86-92 дбА при ГДР=80 дбА, 3 клас 2 ступеня «шкідливі»; 3. рівнів загальної вібрації 111 дб при ГДР=107 дб, 3 клас 2 ступеня «шкідливі» (машиніст бульдозера «Північний ГЗК», 04.01.1996 по 19.09.2002, 6 років 8 місяців), 121 дб при ГДР=116 дб, 3 клас 2 ступеня, «шкідливі» (машиніст бульдозера «Північний ГЗК» 19 вересня 2023 року по 31 січня 2013 року, 10 років 4 місяці), 67 дб при ГДР=65 дб, 3 клас 1 ступеня, «шкідливі» (машиніст бульдозера «Центральний ГЗК» 10 років 5 місяців); 4. важкості праці, 3 клас 2 ступеня «шкідливі» маса вантажу 36 кг при нормі 30 кг (машиніст бульдозера «Північний ГЗК», 04 січня 1996 року по 19 вересня 2002 року 6 років 8 місяців) робоча поза незручна 30.0-55.2 % зміни (а.с. 22).
Як випливає з витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 125/25/1765/В, дата прийняття рішення 09 жовтня 2025 року номер рішення 125/25/1765/Р, ОСОБА_1 з 09 жовтня 2025 року по 01 листопада 2026 року встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності з 31 липня 2025 року, з яких: 55% по вібраційна хвороба; 10% по хронічний (пиловий) бронхіт. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження (а.с.17-20).
ОСОБА_1 неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями, що підтверджується випискою із медичної карти (а.с.25-28).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до п.п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2025 року ОСОБА_1 , працюючи в кар`єрі гірничозбагачувального комбінату машиністом бульдозера (у кар`єрі), виконував роботи з керування бульдозером під час переміщення і розрівнювання гірничої маси, ґрунту. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації технологічного транспорту в кар`єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також, зазнавав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи: 04.01.1996 – 19.09.2002 – машиніст бульдозера (у кар`єрі) Прат «ПівнГЗК».
Причиною виникнення хронічного захворювання (отруєння) є вібрація загальна транспортна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 67 дБ при гранично допустимому 65 дБ та еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 4 дБ перевищував допустимий рівень та складав 111 дБ при гранично допустимому 107 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмістом пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму концентрацію в 2,1-2,3 рази і складала 4,2-4,6 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 відповідно до вимог «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 липня 2024 року № 1192.
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2025 року, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу становить 27 років 6 місяців, зокрема у період з 04 січня 1996 року по 19 вересня 2002 року - 6 років 8 місяців на посаді машиніста бульдозера ПрАТ «Північний ГЗК» в умовах шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема, з вини ПрАТ «ПівнГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.
Так, у зв`язку з захворюванням змінився образ і якість його життя, через погіршення стану здоров`я він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, вести звичний спосіб життя. У повсякденному житті постійно відчуває підвищену втому, задишку, хрипи під час видиху, має утруднене дихання. Часто виникає відчуття задухи, і на цьому тлі у нього з`явилися панічні атаки. Внаслідок захворювань постійно відчуває болі та дискомфорт, що позбавляє його можливості активно працювати, займатися домашніми справами та улюбленими заняттями. Наявність зазначених негативних проявів свідчить про постійні фізичні страждання, необхідність регулярного лікування та медичного нагляду. Він не може в повній мірі реалізовувати свої життєві звички та бажання, що істотно знижує якість його життя та позбавляє тих життєвих благ, які він мав до моменту виникнення професійного захворювання і втрати працездатності. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінне життя, обмежує коло спілкування, впливає на його психологічне самопочуття. Постійно відчуває душевний дискомфорт, порушення внутрішньої рівноваги, розпач, тривогу, дратівливість, страх. Такі страждання негативно позначаються не лише на його фізичному та психологічному стані, а й на сімейному житті. Він не може приділяти достатньої уваги дружині, дітям та онукам, як це робив раніше. Крім того, через втрату працездатності він втратив можливість матеріально забезпечувати себе та сім`ю на належному рівні, що також викликає моральні страждання. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої позивачем травми, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60% та визнання людиною з інвалідністю другої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманням ним професійних захворювань правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманих позивачем професійних захворювань, що спричинили повну втрату ним професійної працездатності, визнання позивача особою з інвалідністю ІІІ групи до 01 листопада 2026 року, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 198 400 грн.
Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65 % та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, що безумовно тягне за собою зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, враховуючи період праці позивача на підприємстві відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди (198 400 грн) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг, як позивача, так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єфремова Тетяна Олександрівна, та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: