ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р.	Справа № 440/12540/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції І.Г. Ясиновський) від 23.10.2025 року (повний текст складено 29.10.26 року) по справі № 440/12540/23
за позовом ОСОБА_1 
до Полтавської митниці
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:
визнати незаконним та скасувати пункти 1, 2, 5 наказу від 03.08.2023 року № 241-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";
поновити ОСОБА_1 на державній службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Полтавської митниці з 08.08.2023 року;
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.08.2023 року по день поновлення на посаді.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.04.2023 року вона призначена без конкурсного відбору на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД на умовах строкового трудового договору, з укладанням контракту про проходження державної служби. 07.08.2023 року на підставі наказу Полтавської митниці № 241-о від 03.08.2023 року позивачу було припинено державну службу та звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". Позивач вважає протиправними пункти 1, 2, 5 наказу Полтавської митниці № 241-о від 03.08.2023 року, оскільки: - реорганізації Полтавської митниці у липні - серпні 2023 року не відбувалося; - ОСОБА_1 не пропонували іншої посади державної служби, хоча на момент попередження позивача про можливе звільнення було 77 вакантних посад державної служби категорії "Б" та "В" Полтавської митниці; - посада державної служби заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД не була скорочена, а фактично була перейменована та з 04.07.2023 року має назву - заступник начальника управління - начальник відділу контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Полтавської митниці.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі № 440/6577/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27.03.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Панченко Оленою Олександрівною, задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року в справі № 440/12540/23 скасовано. Справу № 440/12540/23 направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду /а.с. 178-190, т. 3/.
При новому розгляді справи рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року по справі № 440/6577/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував висновки КАС ВС викладені в постанові від 27.03.2025 року у цій справі. Вказує, що позивач працювала з 18.04.2023 року до 07.08.2023 року на посаді “заступника начальника управління - начальника відділу”, що вбачається зі змісту штатного розпису, посадових інструкції затверджених начальником Полтавської митниці від 11.08.2022 року, від 09.05.2023 року та довідки Полтавської митниці № 47 від 09.08.2023 року. Ця посада відноситься до посади державної служби категорії "Б" за Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. Тобто, що в штатному розписі на 2023 рік, який затверджений 17.01.2023 року, що в штатному розписі на 2023 рік, який затверджений 26.06.2023 року в “Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно - тарифного регулювання ЗЕД” була передбачена посада “заступник начальника управління - заступник відділу” з посадовим окладом 17025 грн. Відділ у якому працювала позивач зазнав трансформацію, та внаслідок чого змінив свою назву, а тому ніякого скорочення посади на якій працювала позивач не відбулося, як це висновував суд першої інстанції. Також вказує, що роботодавець визначив спочатку строк дії контакту до 17.10.2023 року, а після цього, на підставі цього ж контракту, в акт про призначення на посаду - наказі № 102-с від 17.04.2023 року, визначив строк дії трудового договору - до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцяти місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану і зробив це роботодавець, посилаючись на Закону України від 12.05.2022 року № 2259-ІХ "Про внесення Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану", яким було внесено зміни до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Таким чином, необхідності укладення контракту з 03.07.2023 року з позивачкою не було, оскільки він вже був укладений з нею. Посилається на те, що станом і на 03 липня 2023 року (дата введення в дію нового штатного розпису) і на 07 серпня 2023 року (на дату звільнення ОСОБА_1 ) посада “заступника начальника управління - начальника відділу” в Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД не була скорочена, а відбулася трансформація відділу в якому працювала позивач, а назва самого Управління залишилася без змін. Обсяг повноважень ОСОБА_1 дещо зменшився, але не змінився. Відповідно звільняти позивача саме з підстав скорочення посади у відповідача не було.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 призначено без конкурсного відбору з 18 квітня 2023 року на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Полтавської митниці, на умовах строкового трудового договору до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцяти місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, відповідно до Закону України від 12.05.2022 № 2259 "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану" /а.с. 61-73, т.1/.
Між ОСОБА_1 та Полтавською митницею укладено контракт № 125 про проходження державної служби від 17.04.2023 року. Строк дії контракту з 18.04.2023 по 17.10.2023 /а.с. 63-70 т. 1/.
ОСОБА_1 18.04.2023 доведено до відома особливі умови проходження державної служби Листом ознайомлення з умовами призначення на посади державної служби в Полтавській митниці у період дії воєнного стану відповідно до частин п`ятої - дев`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" зі змінами і доповненнями /а.с. 130 т. 1/.
Відповідно до доручення в.о. голови Державної митної служби України від 27.04.2023 № 49-12/1-Д, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до підпунктів 1, 26 пункту 11 Положення № 227, листа Міністерства фінансів України від 06.04.2023 № 34050-07-61/9325, з метою оптимізації чисельності працівників митниць залежно від функціонування чи тимчасового закриття пунктів пропуску через державний кордон, пунктів контролю та зміною навантаження на внутрішні підрозділи митного оформлення у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, з метою підвищення ефективності роботи митниць, збереження кадрового потенціалу та раціонального використання бюджетних коштів доручено, зокрема: - територіальним органам Держмитслужби в установленому порядку забезпечити подання до Держмитслужби відповідних змін до організаційних структур та штатних розписів територіальних органів Держмитслужби; - Департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи у взаємодії із територіальними органами Держмитслужби подати на розгляд в.о. Голови Держмитслужби штатні розписи територіальних органів Держмитслужби, враховуючи критерії: передбачити запровадження контрактної форми проходження державної служби для всіх посад державної служби у митницях; дотримуватися відсоткового співвідношення чисельності підрозділів митного оформлення до загальної чисельності митниці (65%), за винятком, якщо територіальним органом Держмитслужби надано обґрунтування щодо необхідності відхилення від такого відсоткового співвідношення на період дії воєнного стану в Україні; забезпечити оптимальну кількість працівників служб управління персоналом враховуючи надані НАДС зауваження листом від 16.03.2023 № 1179/20.1-23; збільшити за рахунок вивільнених штатних одиниць чисельність інших структурних підрозділів митниць, в тому числі на підставі пропозицій, наданих згідно з пунктом 4 цього доручення /а.с. 131-133, т. 1/.
Структура Полтавської митниці затверджена в.о. голови ДМСУ Сергієм Звягінцевим 23.06.2023 /а.с. 138-140, т.1/.
Наказом в.о. начальника Полтавської митниці № 116 від 26.06.2023 введено в дію з 03.07.2023 Перелік змін № 4 до структури Полтавської митниці та структуру Полтавської митниці, відповідно до наказу Державної митної служби України від 04.12.2020 № 551 "Про введення в дію структур", листа Державної митної служби України від 23.06.2023 № 08/08-01-02/7/236 "Про структуру митниці" та у зв`язку із затвердженням 23.06.2023 в.о. Голови Державної митної служби України Переліку змін № 4 до структури Полтавської митниці та Структуру Полтавської митниці /а.с. 137, т. 1/.
У зв`язку із затвердженням в.о. Голови Державної митної служби України Сергієм Звягінцевим 26.06.2023 штатного розпису Полтавської митниці на 2023 рік наказом в.о. начальника Полтавської митниці № 117 від 26.06.2023 введено в дію з 03.07.2023 штатний розпис Полтавської митниці на 2023 рік /а.с. 141-148, т. 1/.
Відповідно до наказу в.о. начальника Полтавської митниці від 27.06.2023 № 119 "Про здійснення організаційних заходів" у зв`язку із введення в дію наказом Полтавської митниці від 26.06.2023 № 116 Переліку змін № 4 до Структури Полтавської митниці та структури Полтавської митниці та наказом Полтавської митниці від 27.06.2023 № 117 штатного розпису Полтавської митниці на 2023 рік, скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, керуючись Законом України від 10.12.2015 № 889-УІІІ "Про державну службу" (далі – Закон № 889-VIII), Кодексом законів про працю України, наказано відділу по роботі з персоналом (Остапенко Ірина) забезпечити:
- персональне попередження посадових осіб Полтавської митниці, відповідно до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", у письмовій формі, не пізніше ніж за 30 календарних днів, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців, з одночасним пропонуванням (за можливості) інших рівнозначних або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, з врахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю;
- персональне попередження посадових осіб Полтавської митниці, відповідно до абзацу третього частини третьої статі 87, враховуючи вимоги абзацу другого пункту 5 статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану", із змінами, внесеними Законом України від 12.05.2022 № 2259-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану" щодо неможливості запропонувати перевести на інші посади державної служби та припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (частина четверта статті 87 Закону № 889-VІІІ);
 звільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови державного службовця від переведення на запропоновану посаду /а.с. 134-135, т. 1/.
04.07.2023 позивач ознайомився (підтверджується особистим підписом) з попередженням від 03.07.2023 № 7.23-12/276 про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців /а.с. 50, т. 1/.
03 серпня 2023 року Полтавською митницею винесений наказ № 241-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким припинено державну службу та звільнено 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД, призначеної на посаду у порядку, визначеному Законом України від 12.05.2022 № 2259 "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану", у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" /а.с. 47-49, т.1/.
ОСОБА_1 не погодилась із пунктами 1, 2, 5 наказу Полтавської митниці № 241-о від 03.08.2023 року та звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено обґрунтованість та правомірність прийнятого ним спірного наказу в оскаржуваній частині. Також суд вказав, що враховуючи те, що позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, яка не знайшла свого правового обґрунтування, позов в цій частині також задоволенню не підлягає.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
На підставі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У постанові від 17.02.2015 року № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Отже, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України "Про державну службу", які мають пріоритет над положеннями трудового законодавства, а також Митний кодекс України.
Відповідно до ст. 569 МК України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статі 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" визначено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба може припинятись за ініціативою суб`єкта призначення.
Положеннями п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структура або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 та 1.1 частини 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
При цьому, ст. 9 Закону України "Про державну службу" визначено порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів. Відповідно до частини 1 зазначеної статті доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що згідно з наказом Полтавської митниці від 15.08.2022 № 109 введено в дію Перелік змін № 3 до структури Полтавської митниці та структуру Полтавської митниці, яким передбачено зокрема наявність в структурі митного органу Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД.
Штатним розписом, введеним в дію наказом Полтавської митниці від 23.01.2023 № 8 «Про введення в дію штатного розпису Полтавської митниці на 2023 рік» визначено кількість штатних посад в Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД, зокрема посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості.
Також з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 23.01.2023 відповідно до наказу Полтавської митниці від 14.07.2021 № 39-о обіймала посаду головного державного інспектора відділу адміністрування митних платежів контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД, із укладенням контракту про проходження державної служби від 14.07.2021 № 41.
Згідно з наказом Полтавської митниці від 12.04.2023 № 95-о позивачці 17.04.2023 припинено державну службу з розірванням контракту про проходження державної служби від 14.07.2021 № 41 та звільненням з посади головного державного інспектора відділу адміністрування митних платежів контролю митної вартості Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД за угодою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» та пункту 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а також п. 4 ч. 12 ст. 31-1 Закону № 889.
В свою чергу, за результатами розгляду керівником Полтавської митниці заяви ОСОБА_1 від 12.04.2023 щодо її кандидатури на призначення на посаду заступника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів контролю митної вартості Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД , відповідачем виданий наказ від 17.04.2023 № 102-о про призначення ОСОБА_1 з 18.04.2023 на вказану посаду відповідно до Закону України від 12.05.2022 № 2259-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» (далі – Закон № 2259) з укладанням контракту від 17.04.2023 № 125 на строк до 17.10.2023.
При цьому, ОСОБА_1 18.04.2023 була ознайомлена з умовами призначення на посади державної служби в Полтавській митниці у період дії воєнного стану відповідно до ч. ч. 5-9 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами та доповненнями) від 12.05.2015 № 389-VIII.
Надалі, Державною митною службою України 27.04.2023 видане доручення № 49/12/1-Д, пунктом 7 якого Департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи у взаємодії із територіальними органами Держмитслужби доручено подати на розгляд в.о. Голови Держмитслужби штатні розписи територіальних органів Держмитслужби, передбачивши запровадження контрактної форми проходження державної служби для всіх посад державної служби у митницях.
На виконання цього доручення, 27.06.2023 згідно з наказом № 119 Полтавської митниці «Про здійснення організаційних заходів» розпочалися організаційні заходи пов`язані із введенням в дію наказом Полтавської митниці від 26.06.2023 № 116 Переліку змін № 4 до структури Полтавської митниці та штатного розпису Полтавської митниці на 2023, введеного в дію наказом Полтавської митниці від 27.06.2023 № 117, у зв`язку зі скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Цим наказом передбачено: персональне попередження посадових осіб Полтавської митниці, відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у письмовій формі, не пізніше ніж за 30 календарних днів, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців, з одночасним пропонуванням (за можливості) інших рівнозначних або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, з врахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю; персональне попередження посадових осіб Полтавської митниці, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 87, враховуючи вимоги абзацу другого пункту 5 статті 10 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», із змінами, внесеними Законом України від 12 травня 2022 року № 2259-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» щодо неможливості запропонувати перевести на інші посади державної служби та припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Згідно з введеним в дію наказом Полтавської митниці від 26.06.2023 № 116 Переліком змін № 4 до структури Полтавської митниці та штатним розписом Полтавської митниці на 2023, введеним в дію наказом Полтавської митниці від 27.06.2023 № 117 в структурі Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД створені нові підрозділи, а саме: відділ контролю митної вартості та сектор адміністрування митних платежів.
Отже, посади Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД передбачені штатним розписом, введеним в дію наказом Полтавської митниці від 23.01.2023 № 8 підлягали скороченню.
У зв`язку з цим, 04.07.2023 ОСОБА_1 надане Попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Полтавської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців, повідомлено щодо неможливості запропонування переведення на інші посади державної служби та припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
У цьому ж повідомленні обумовлено, що кандидатура ОСОБА_1 може бути розглянута суб`єктом призначення (керівником митниці) у разі заповнення інших вакантних посад державної служби на період дії воєнного стану.
В подальшому, у зв`язку з скороченням посади заступника начальника відділу адміністрування митних платежів контролю митної вартості, згідно з наказом від 03.08.2023 № 241-о ОСОБА_1 припинено 07.08.2023 державну службу із звільненням з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889, а також п. 4 ч. 12 ст. 31-1 Закону № 889.
Переглядаючи рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій у цій справі в касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 27.03.2025 дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій здійснили неправильне тлумачення сукупності норм частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII та частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, що стало наслідком помилкових висновків судів про відсутність у відповідача можливості запропонувати відповідні посади позивачу з огляду на пряму заборону, висловлену законодавцем у частині п`ятій статті 10 Закону № 389-VIII, та дотримання Полтавською митницею процедури звільнення позивача. Також Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій помилково дотримувалися позиції про те, що норми частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII не можуть бути застосовані до позивача в частині пропонування іншої посади, вирішили цю справу без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного її вирішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивачки за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису митного органу без скорочення чисельності, штату державних службовців відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII.
При цьому, суб`єкт призначення під час попередження позивача про подальше її звільнення не виконав приписи ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII, в частині пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби, з огляду на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII).
Отже, спірним у цій справі є питання правомірності звільнення позивачки, яку призначено на посаду державної служби у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, та звільнено без пропонування іншої рівнозначної посади державної служби.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений і триває на цей час.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Аналізу цієї норми свідчить про те, що у період дії воєнного стану стаття 43 Конституції України, в якій передбачено гарантування громадянам захист від незаконного звільнення, обмежено Законом № 2136-IX. Також, не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", що регулюють діяльність державних службовців у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану" від 12 травня 2022 року № 2259-IX (далі - Закон № 2259-IX) частину п`яту статті 10 Закону № 389-VIII викладено в такій редакції:
"У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу."
Отже, зміни до ч. 5 ст. 10 Закону № 389-VIII, внесені Законом № 2259-IX, встановлюють, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Тобто, Законом № 2259-IX встановлено заборону щодо переведення державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, які були призначені без конкурсів в період дії воєнного стану, на іншу посаду в державному органі чи органі місцевого самоврядування і під час дії воєнного стану і після його завершення чи скасування.
У справі ж, що розглядається, спірні правовідносини пов`язані з дотриманням процедури звільнення і зумовлених цим гарантій у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін структури та штатного розпису Полтавської митниці, які, на думку позивачки, відбулись без скорочення чисельності та штату державних службовців, тобто, іншими словами, передбачених Законом № 889-VIII гарантій у випадку звільнення державного службовця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 цього Закону.
Як зазначалося вище, 17.04.2023 ОСОБА_1 призначено без конкурсного відбору з 18.04.2023 на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Полтавської митниці, на умовах строкового трудового договору до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцяти місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, відповідно до Закону України від 12.05.2022 № 2259 "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану" /а.с. 61-73, т. 1/.
У зв`язку з цим, між ОСОБА_1 та Полтавською митницею укладено контракт № 125 про проходження державної служби від 17.04.2023 року. Строк дії контракту з 18.04.2023 по 17.10.2023 /а.с. 63-70 т. 1/. При цьому, ОСОБА_1 18.04.2023 доведено до відома особливі умови проходження державної служби Листом ознайомлення з умовами призначення на посади державної служби в Полтавській митниці у період дії воєнного стану відповідно до частин п`ятої - дев`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" зі змінами і доповненнями.
Наведене свідчить про те, що позивачку призначено на посаду державної служби відповідно до приписів ч. 5 ст. 10 Закону № 389-VIII, тобто у період дії воєнного стану без конкурсного відбору та вона обіймала посаду державної служби за строковим призначенням на умовах, визначених ст. 10 Закону № 389-VIII.
В свою чергу, з аналізу наведених вище норм права можливо зробити висновок, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, які призначені на посаду у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Так, державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
За приписами ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що звільнення з названої підстави передбачає пропонування посад (якщо є посади, які можна пропонувати під час дії попередження про наступне звільнення). Тут варто нагадати також про положення частини першої статті 41 Закону № 889-VIII, за змістом якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) без обов`язкового проведення конкурсу за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.
В свою чергу, у цій справі, спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, тому процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення як на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, так і на момент видання оскаржуваного наказу врегульована нормами Закону № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 117-IX та № 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.
У період дії воєнного стану особи в силу ч. 5 ст. 10 Закону № 389-VIII призначаються, зокрема, на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом. Водночас цією ж нормою права законодавець обмежив можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану, що у випадку, який склався у цій справі, і застосовно до позивача, з огляду на її призначення без конкурсного відбору.
Враховуючи, що законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби, тому вивчення переважних прав таких працівників нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення.
Наведене пояснюється також тим, що під час призначення на посаду державної служби без конкурсного відбору, позивачка мала ураховувати умови, визначені частиною п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, на яких вона прийнята на роботу, адже після відновлення конкурсних процедур на посади державної служби у нього виникає обов`язок проходження такого конкурсу для подальшого залишення на посаді, а тому позивач не може мати переважного права на залишення на роботі серед інших працівників, які призначені на посади за результатами конкурсних процедур до початку запровадження воєнного стану.
Водночас, незважаючи на відсутність можливості переведення працівника в силу ч. 5 ст. 10 Закону № 389-VIII, роботодавець після звільнення працівника може його призначити на іншу посаду із застосуванням цієї ж норми права.
При цьому, нормами Законів № 2136-IX та № 389-VIII визначено особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану і їхні норми є спеціальними у цей період. У Прикінцевих положеннях Закону № 389-VIII (статті 28) передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, у разі виникнення суперечностей норм цього Закону нормам іншого, застосуванню підлягають норми саме Закону № 389-VIII.
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 320/12821/23.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Оскільки ОСОБА_1 була призначена без конкурсного відбору у період дії воєнного стану, її переведення на іншу посаду не могло бути реалізовано, у зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану та прямою законодавчою забороною для роботодавців здійснювати переведення державних службовців про що була обізнана позивачка під час прийняття на державну службу в особливий період, тобто під час дії вказаних законодавчих обмежень.
При цьому, ОСОБА_1 у період з 04.07.2023 по 07.08.2023 не висловила свого бажання продовжувати працювати в Полтавській митниці шляхом подання відповідної заяви у порядку передбаченому ст. 10 Закону № 389-VIII, а пропонування митницею їй іншої посади означало б переведення на іншу посаду в розумінні Закону № 889-VIII, що було б порушенням з боку відповідача норм ст. 10 Закону № 389-VIII.
Крім того, під час розгляду справи, відповідачем окремо було повідомлено, що після скорочення штату, яке відбулося ще в 2023 році і за результатами якого було звільнено позивача, згодом, а саме наказом Полтавської митниці від 21.05.2024 № 86 /а.с. 100-103, т.4/ введений в дію з 03.06.2024 штатний розпис Полтавської митниці на 2024 рік, відповідно до якого назву Управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД змінено на Управління контролю та адміністрування митних платежів, назву посади – заступник начальника Управління - начальник відділу контролю митної вартості змінено на заступник начальника Управління – начальник відділу аналізу та контролю митної вартості.
Після надання вказаної інформації відповідачем до матеріалів справи, позивачем було подано заяву про зміну предмету позову у якій зокрема викладено нову вимогу про поновлення на посаді саме тій, яка утворена в 2024 році.
Водночас, ОСОБА_1 на цій посаді державну службу в Полтавській митниці не проходила.
Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності та висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 23.04.2025 у справі № 320/12821/23, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено обґрунтованість та правомірність прийнятого ним спірного наказу в оскаржуваній частині.
Що стосується доводів апелянта про те, що відбулася трансформація Відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості, індекс структурного підрозділу 7.23-15-01 з штатною чисельністю 4 одиниць шляхом утворення Відділ контролю митної вартості індекс структурного підрозділу 7.23-15-01 з штатною чисельністю 5 одиниць та Сектор адміністрування митних платежів, індекс структурного підрозділу 7.23-15-03 з штатною чисельністю 2 одиниці, колегія суддів зазначає таке.
Так, згідно з наказом Полтавської митниці від 26.06.2023 № 116 з структури Полтавської митниці виведений відділ адміністрування митних платежів та контролю митної вартості й введено до структури відділ контролю митної вартості та сектор адміністрування митних платежів.
Відповідно до штатного розпису Полтавської митниці на 2023 рік, введеного в дію наказом Полтавської митниці від 27.06.2023 № 117 в Управлінні митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД за номенклатурою посад створені посади у відділі контролю митної вартості та секторі адміністрування митних платежів, зокрема посада заступника начальника управління- начальника відділу контролю митної вартості.
Тобто, відбулася не трансформація одного підрозділу в інший, а відбулося створення двох нових підрозділів в Управлінні.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції Полтавською митницею надавався порівняльний аналіз посадових обов`язків за новоствореною посадою заступника начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості та посадою, яку займала ОСОБА_1 на день звільнення - заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування митних платежів та контролю митної вартості і за результатами розгляду цих, доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посада, яку займала ОСОБА_1 була скорочена.
Що стосується посилання апелянта на необхідність застосувати до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 320/13326/23, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що із введенням воєнного стану зазначена процедура в частині пропонування посад не змінилася. Іншими словами, правила про те, що в описаній ситуації відповідний орган (суб`єкт) має право не пропонувати посади, а це безумовно погіршувало б становище працівника, Закон не містить, водночас «відсутність можливості», про яку вказує відповідач, це обставина, яка підлягає доказуванню в кожному конкретному випадку і її наявність не може презюмуватися повсюдно (в усіх без винятку випадках) в зв`язку із самим лише фактом уведення воєнного стану і, тим більше, як наслідок застосування іншої правової норми з нормативно-правового акту, що не врегульовує відповідних процедур.
Крім цього, особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII визначає Закон № 2136-IX (частина перша статті 1 Закону № 2136-IX).
Згідно з частиною третьої статті 1 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що Закон № 2136-IX не містить положень, які б передбачали, що встановлені частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII гарантії підлягають обмеженню і не застосовуються у період дії воєнного стану.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц роз`яснила, що висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків у кожній конкретній справі.
Так, у справі № 320/13326/23, на яку вказує автор касаційної скарги, суттєвими обставинами, що вплинули на ухвалення Верховним Судом рішення на користь позивача були процедурні порушення зі сторони державного органу під час реалізації процедури скорочення посади позивача, а саме, строк попередження був меншим за законодавчо встановлений 30-денний термін. Всупереч вимогам частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII роботодавець не дотримався 30-денного строку від моменту попередження про наступне звільнення, звільнивши працівника раніше. При цьому скорочення чисельності та штату державних службовців не відбулось.
Такі процедурні порушення не можна віднести до незначних, що безумовно свідчать про протиправність звільнення працівника із займаної посади.
У справі ж, що розглядається, відсутні порушення 30-денного строку попередження, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII, тобто обставини цих справ не є подібними.
Що стосується посилання апелянта на висновки судів, які викладені у справі № 440/12364/23, позивач вказує, що з висновками Другого апеляційного адміністративного суд погодився КАС ВС (у цій справі позивача було поновлено на посаді в митному органі).
Разом з тим, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у касаційному порядку не переглядалася, оскільки ухвалою Верховного Суду від 23.10.2024 відмовити Полтавській митниці у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської митниці на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024.
Що стосується посилання апелянта на правову позицію, яка викладена Верховним Судом у постанові від 04.08.2025 у справі № 540/7297/21, колегія суддів зазначає, що обставини цієї справи не є релевантними, оскільки відбулися до запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, спірні трудові відносини не стосувалися строкового призначення на посаду, призначення на посаду відбувалося за результатами конкурсного відбору згідно ст. 21 Закону № 889, а не на підставі ст. 10 Закону № 389.
Що стосується доводів апелянта про те, що ухвалюючи рішення суду 23.10.2025 суд першої інстанції проігнорував висновки КАС ВС у цій справі, викладені в постанові від 27.03.2025, колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними, оскільки судом першої інстанції враховані висновки касаційного суду та судом першої інстанції надана оцінка обставинам, які були підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд, з урахуванням останньої правої позиції Верховного Суду.
Що стосується доводів про порушення відповідачем строку подання відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 суд вирішив: позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10:00 01 травня 2025 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, та документами, що підтверджують факт надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову в силу частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно довідки про доставку електронного листа в підсистемі «Електронний суд», копію цієї ухвали відповідач отримав 08.04.2025 о 19 год. 04 хв.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням цих приписів КАС України, днем вручення ухвали суду від 08.04.2025 є 09.04.2025, а тому п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву закінчувався 24.04.2025.
В свою чергу, відзив на позовну заяву був поданий відповідачем 25.04.2025 через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском строку встановленого судом першої інстанції на один день.
Суд зазначає, що ч. 4 ст. 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.
Статтею 159 КАС України встановлено, що при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно ст. 162 КАС України відповідачем може бути подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач викладає заперечення проти позову. Вимоги до форми та змісту такого відзиву передбачені ч. 2 - 4 ст. 162 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Колегія суддів зазначає, що дотримання вимог норм процесуального права, зокрема, вчинення процесуальних дій у межах строків, встановлених судом та законом, є обов`язком для всіх учасників адміністративного процесу.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Колегія суддів зазначає, що вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».
При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Враховуючи те, що подання відзиву є правом, а не обов`язком відповідача та скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву до прийняття рішення по суті, а також зважаючи на те, що розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін, які надавали свої пояснення щодо суті спірних правовідносин та обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно враховано усі надані сторонами докази у справі, в тому числі і поданий відповідачем відзив.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з метою стимулювання учасників справи до добросовісного користування процесуальними правами суд наділений певними повноваженнями, які мають використовуватися ефективно. Так, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та/або зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може застосувати заходи процесуально примусу до такого учасника справи.
Тобто, порушення відповідачем строку подання відзиву на позовну заяву може мати наслідком застосування щодо сторони у справі заходів процесуального примусу. Разом з тим, сам по собі факт надання відзиву на позовну заяву з пропуском встановленого судом строку на один день та врахування судом цього відзиву під час ухвалення судового рішення, не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування такого судового рішення.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується із загальними висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року по справі № 440/12540/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складено 02.02.2026 року