ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2026 р. Справа№ 910/6459/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача - Шатарська Т.Н.,
від відповідача - представник не прибув, 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Омак Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/6459/25 (суддя Ковтун С.А.) за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омак Україна" про стягнення 487 500,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" до товариства з обмеженою відповідальністю "Омак Україна" про стягнення 487500,00 грн, зокрема 214500,00 грн пені, 273000,00 грн штрафу. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору прострочив поставку товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення вказані суми.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/6459/25 позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 214500,00 грн пені, 273000,00 грн штрафу, 5850,00 грн судового збору.
При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару у встановлені договором строки.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також, скаржник просить, у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде до протилежних висновків - зменшити розмір штрафу та пені. 
Апелянт посилається на необхідність зменшення розміру штрафних санкцій та неправомірність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для цього.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (ухвали суду про призначення справи до розгляду на 12.01.2026) до його електронного кабінету.
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
02 грудня 2024 року приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (покупець) та товариство з обмеженою відповідальністю "Омак Україна" (постачальник) уклали договір поставки № 01-145682-24 за предметом закупівлі (за ДК 021:2015): 42630000-1 - Металообробні верстати Установки опресувальні в зборі для ВП "Будівництво та ремонт" (далі - Договір). 
Ціна договору становить 3900000,00 грн (п. 2.4 Договору). 
Згідно з пунктом 4.1. Договору постачальник зобов`язаний поставити товар одержувачу(ам) (уповноваженому представнику покупця) з дати укладення договору до 31.12.2024 (включно), в кількості та за адресою (місцем) поставки товару згідно з додатком №1 до договору на умовах DDP в редакції "Інкотермс 2010". Одержувачем товару за цим договором є приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" відокремлений підрозділ "Будівництво і ремонт" приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".
Відповідно до пункту 4.4 Договору приймання одержувачем (уповноваженим представником покупця) товару, документації, що передається разом з товаром засвідчується шляхом підписання видаткової накладної (підготовленої та переданої одержувачу (уповноваженому представнику покупця) постачальником під час поставки (передачі) товару). 
Видаткова накладна повинна мати визначені чинним законодавством реквізити первинного документа. Один примірник видаткової накладної після підписання одержувачем (уповноваженим представником покупця) повертається постачальнику. 
Датою поставки товару визнається дата підписання покупцем видаткової накладної (п. 4.6 Договору). 
У пункті 4.9 Договору сторони визначили, що датою поставки (передачі) товару визнається дата підписання одержувачем (уповноважений представником покупця) видаткової накладної. Приймання - передача товару за кількістю та якістю здійснюється на підставі видаткової накладної. 
09 грудня 2024 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору, якою змінили адресу поставки, в зв`язку з чим таблицю 1 розділу ІІІ "Одержувачі, адреси поставки, технічні та якісні характеристики товару" додатку 1 до договору виклали в новій редакції. 
31 грудня 2024 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до Договору, якою змінили термін поставки - до 20.01.2025 (включно), а також строк дії Договору - до 28.02.2025. 
Відповідач поставив товар 17.03.2025, що підтверджується підписом одержувача товару на накладних № 1 від 17.03.2025 на суму 780 000,00 грн та № 2 від 17.03.2025 на суму 3 120 000 грн.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору прострочив поставку товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 214500,00 грн та 273000,00 грн штрафу за прострочення поставки понад 30 днів.
Суд першої інстанції визнав вказані нарахування обґрунтованими та задовольнив позов. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вже вказувалося, згідно з умовами Договору відповідач повинен був поставити товар до 20.01.2025 включно.
Разом з тим товар було поставлено лише 17.03.2025, тобто з простроченням. 
Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання. 
Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків постави постачальник сплачує покупцю згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) вартості товару, строк поставки якого порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вказаної вартості.
Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 214500,00 грн та 273000,00 грн штрафу, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.
Стосовно доводів скаржника про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій та неправомірність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для цього, Суд зазначає наступне. 
Частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).
Окрім того, у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
В обґрунтування вимоги про зменшення неустойки відповідач вказує на: усунення ним недоліків поставленої продукції самостійно не чекаючи претензії позивача; нестабільність майнового стану відповідача через повномасштабне вторгнення; недоведеність позивачем понесення ним збитків. 
Колегія суддів враховує, що договір укладено між сторонами після повномасштабного вторгнення, а тому обставини щодо цього не були непередбачуваними для відповідача. 
Також, суд вказує, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого майнового стану, наявності/відсутності коштів на рахунках.
Стосовно усунення недоліків, поставленого товару, то колегія суддів вказує, що згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В свою чергу, поставка неякісного товару не може вважатися належним виконанням зобов`язання.
Усунення відповідачем недоліків поставленої продукції є його обов`язком згідно умов, як чинного законодавства, так і умов укладеного між сторонами договору. 
Отже, обставина усунення відповідачем недоліків поставленої продукції не чекаючи претензії позивача не є підставою для зменшення розміру неустойки.
Крім цього, колегія суддів оцінюючи доводи апелянта щодо неправомірності відмови суду першої інстанції у зменшенні розміру неустойки, відхиляє доводи скаржника щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статті 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що такі обставини відсутні.
Колегія суддів також не знаходить відповідних підстав, а тому відмовляє апелянту у зменшенні розміру неустойки. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омак Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/6459/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи участь судді Барсук М.А. 22.01.2026 у вебінарі у НШСУ та перебування 23.01.2026 судді Барсук М.А. у відпустці) складена: 26.01.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук