Дата документу 23.01.2026
Справа № 334/2870/25
Провадження № 2/334/143/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя в складі: 
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
за участю секретаря Мохунь М.С.,
представника позивача Штабовенка Д.В.,
представника відповідача Шубіна О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ:
10.04.2025 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Штабовенко Д.В., через систему «Електронний суд», звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позовна заява обгрунтована тим, що 28.06.2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.23 року, яке набрало законної сили 02.03.23 року, було розірвано. 
За час шлюбу подружжям було набуте наступне майно: 
1. Квартира АДРЕСА_1 . на підставі договору купівлі-продажу №6236, який оформлено на відповідача.
2. Автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .
Зазначений транспортний засіб 09.08.2022 року був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 1249/2022/3323361 від 09.08.2022 року. 
Отже, автомобіль був придбаний під час шлюбу та відчужений відповідачем перед розірванням шлюбу. Згідно висновку щодо ринкової вартості вищезазначеного транспортного засобу, його середньоринкова вартість складає 407 695, 68 грн.
Транспортний засіб було придбано під час перебування сторін у шлюбі, його вибуття із власності подружжя відбулось поза волею позивачки, перед розірванням шлюбу, та половина отриманих коштів від продажу транспортного засобу не були передані позивачці. На підставі викладеного слідує, що наразі наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості транспортного засобу PEUGEOT 308 розміром 203 847, 84 грн., оскільки цей автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього.
Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд впорядку поділу майна подружжя: Визнати право власності за позивачем на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 розміром 203 847, 84 грн. Судові витрати за розгляд цієї справи покласти на відповідача. 
Крім того, представник позивача у позовній заяві зазначив, що розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які позивачка понесла в зв`язку із розглядом справи буде надано до суду додатково після прийняття судового рішення, попередній розрахунок судових витрат, які поніс і які очікує понести Позивач, у зв`язку із розглядом справи складає: 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 16.05.2025 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
05.05.2025 року, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шубін Олег Петрович подав відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя,в якому просив позовні вимоги задоволені частково, а саме в частині заявлених позовних вимог про визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . В частині заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 вартості транспортного засобу відмовити. Відзив обґрунтований тим, що дійсно, 08.12.2017 року відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 08.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального Запорізької області Купініренко О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 6236. Дана квартира придбана відповідачем у шлюбі, а тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами. В частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь і грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу, представник відповідача зазначає, що кошти від продажу вказаного транспортного засобу було використані в інтересах сім`ї. Продаж спірного автомобілю був проданий 09.08.2022 року на підставі договору купівлі-продажу з відома позивачки для забезпечення інтересів сім`ї (переїзд, влаштування дитини до закладу, оренда житла, придбання продуктів харчування, одягу, речей першої необхідності тощо), а тому отримані кошти від продажу автомобіля вважаються спільно набутими, оскільки дані кошти були отримані в період часу, коли між сторонами був зареєстрований шлюб та сторони фактично проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Кошти від продажу автомобіля не були використані відповідачем одноособово, а були використані виключно в інтересах сім`ї. З моменту продажу автомобіля до офіційного розірвання шлюбу минуло 6 місяців. Посилання представника позивача у позові, що вибуття із власності вказаного автомобіля поза волею позивачки, перед розірванням шлюбу, та половина отриманих коштів від транспортного засобу не були передані позивачці, грунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначив попередній орієнтовний розрахунок правничих витрат 10 000 грн.
12.05.2026 року, від представника позивача адвоката Штабовенко Д.В., через систему «Електронний суд» надійшов відповідь на відзив в якому представник зазначив, що позивачка не погоджується з аргументами відповідача, які наведені у відзиві. Фактично, шлюб подружжя розпався у серпні 2022 року, що і спричинило дії відповідача щодо «продажу» автомобілю. Після виникнення сімейних складнощів позивачка у вересні 2022 року виїхала за кордон, і дійсно повернулася у жовтні 2022 року, деякий час проживаючи з чоловіком у Тернопільській області. Однак, таке проживання було викликано лише бажанням зберегти стосунки як в минулому близьких людей. Фактично шлюбних стосунків та спільного бюджету у сторін не було. Більш того, твердження відповідача, що кошти, отримані від продажу автомобілю, були використані в інтересах родини не є правдою. Фактично автомобіль був переоформлений на рідного брата відповідача – ОСОБА_3 , що може бути підтверджено копією договору купівлі-продажу, про витребування якого буде клопотати перед судом позивач. До того ж, цей автомобіль досі залишається у фактичному володіння відповідача, який його використовує і досі.
20.05.2025 року, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шубін Олег Петрович подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав що відповідач не заперечує факт продажу автомобіля, приспускаючи, що кошти не були використані в інтересах родини представник позивача вдається виключно до припущення.
Ухвалою суду від 12.06.2026 року, клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано у Головного сервісного центра МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях (пр. Праці, б. 16, м. Дніпро, 49041) копію договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, № 1249/2022/3323361 від 09.08.2022 року щодо транспортного засобу марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 .
24.06.2025 року, від Головного сервісного центра МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях надійшла копія договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, №1249/2022/3323361 від 09.08.2022 року щодо транспортного засобу марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 .
30.09.2025 року, за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні, за участю педагога ОСОБА_4 ,було допитано неповнолітнього ОСОБА_5 , який є сином сторін у справі. ОСОБА_5 пояснив, що він проживає разом з мамою, на вихідних їздить до татка, його батьки розлучились у 2022 році. У вересні 2022 року він з батьком поїхав жити до Карпат, а мама поїхала до Європи, повернулась у жовтні або листопаді та вони всі разом жили у Тернопольській області до нового року. Потім мати поїхала до Запоріжжя, влітку 2025 року він повернувся до Запоріжжя до мами. У них в сім`ї був автомобіль PEUGEOT 308, в серпні коли він їздив до батька, він користувався вказаним автомобілем, хоча мама сказала, що він його продав. Батько надає кошти на утримання, коли немає стипендії або коли треба щось купити.
Представник позивача Штабовенко Д.В. в судовому засіданні 14.01.2026 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовну заяву. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 14.01.2026 року не з`явився, 28.07.2025 року надав заяву в якій зазначив, просив розгляд справи провести без його участі, але за участю його представника, просив врахувати обставини викладені у відзиві на позовну заяві, запереченнях на відповідь на відзив. Позовні вимоги ним визнаються частково в частині заявлених вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 у розмірі 203847,84 грн. 
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шубін О.П. в судовому засіданні 14.01.2026 року, просив врахувати обставини викладені у відзиві на позовну заяві, запереченнях на відповідь на відзив. Позовні вимоги ним визнаються частково в частині заявлених вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 у розмірі 203847,84 грн., оскільки отримані кошти від продажу автомобіля були витрачені відповідачем на потреби сім`ї.
Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 28.06.2008 року було укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міської управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 289. 
Вказаний шлюб був розірваний рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.01.2023 року у справі №334/6538/22.
Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00046904235 від 12.09.2024 року. (а.с.16)
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син – ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11.08.2009 року. (а.с.37)
Отже сторони перебували у шлюбі з 28.06.2008 року. 
08 грудня 2017 року, у період перебування у шлюбі, ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії та номер 6236, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначене підтверджується інформаційною довідкою №405501949 від 27.11.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
Також, 10.02.2021 року, у період перебування у шлюбі, ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу №06/1916 від 27 січня 2021 року, набув у власність автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях №31/29 від 17.09.2024 року. 
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. 
Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. 
Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 
Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Таким чином, оскільки майно було придбано у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. 
Відповідно до частини 1 та 3 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано ОСОБА_2 за час шлюбу, а саме: автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та квартиру АДРЕСА_1 ,- є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.
В частині поділу між сторонами квартири АДРЕСА_1 , враховуючи також факт визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд в частині поділу між сторонами вказаної квартири, вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В частині поділу між сторонами транспортного засобу транспортного засобу марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Як зазначено вище, судом встановлено, що автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та квартиру АДРЕСА_1  є спільною сумісною власністю подружжя.
З відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях №31/29 від 17.09.2024 року вбачається, що автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , відповідач відчужив на нового власника 09.08.2022 року на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, №1249/2022/3323361 від 09.08.2022 року. (а.с.13-14)
З копії Договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, №1249/2022/3323361 від 09.08.2022 року дійсно вбачається, що 09.08.2022 року ОСОБА_2 продав автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 покупцю ОСОБА_3 за 197 500 грн. 
Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 відчужив вказаний автомобіль проти волі позивачки і не в інтересах сім`ї. Покупцем при цьому є рідний брат відповідача ОСОБА_3 , до якого і перейшло право власності на автомобіль марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . 
З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
В постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №756/13976/18) викладено правову позицію, згідно якої у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 року, справа № 754/3132/16-ц, в якій судді ВС зазначили, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 під час розгляду справи, в відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідях на відзив стверджували, що грошові кошти, які набув відповідач набув внаслідок відчуження вказаного автомобіля були витрачена в інтересах сім`ї. 
На підтвердження вказаного надав до суду копію Договору оренди житлового приміщення від 14.10.2022 року, довідку Теребовлянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та довідки ліцею «Сихівський» Львівської міської ради. 
Суд критично оцінює вказане твердження відповідача, оскільки вказані документи фактично не підтверджує факт використання набутих коштів в інтересах сім`ї, лише по суті підтверджують факт користування відповідачем орендованого майна та факт навчання дитини сторін у закладах освіти.
Суду не надано жодних документальних підтверджень у вигляді фіскальних чеків, квитанцій, розписок, платіжних доручень, саме щодо використання коштів в інтересах сім`ї.
При цьому, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).
За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
В постанові Верховного Суду у складі колегій суддів від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків, що у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. 
Як вбачається з висновку щодо вартості колісного транспортного засобу №ЕР-153/12/24 від 05.12.2024 року, яке складено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , який діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №672/21 від 09.09.2021 року, середня ринкова вартість автомобілю марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 складає 407695,68 грн. (а.с.9-12)
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши, що сторони придбали автомобіль автомобілю марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідач відчужив вказане майно третій особі без відома позивачки, доказів про використання коштів в інтересах сім`ї суду не надав, суд приходить обґрунтованого висновку, що в позивач має право на грошову компенсацію половини середньої ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі 203 847, 84 грн.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Крім того, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у заявленому позивачем розмірі у сумі 6735,47 грн.
Суд також звертає увагу, що в позовній заяві представник позивачки ОСОБА_8 зазначив орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, в той же час вказав, що розрахунок та докази надання витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому питання про стягнення правничих витрат наразі не вирішується.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 368, 355 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя– задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3  на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову компенсацію за 1/2 вартості транспортного засобу марки, моделі «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у сумі 203 847, 84 грн. (двісті три тисячі вісімсот сорок сім гривень 84 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6735,47 грн. (шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 47 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Суддя:          Баруліна Т.  Є.